Справа № 201/7968/25
Провадження № 2/201/186/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Дейнега А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Соборного районного суду міста Дніпра в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяна Василівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Ганна Олегівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Олена Анатоліївна, про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 20.11.2018 та від 30.09.2019, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяна Василівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Ганна Олегівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Олена Анатоліївна, про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 20.11.2018 та від 30.09.2019, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2023 головуючою по справі визначена суддя Ткаченко Н.В.

Розпорядженням керівника апарату Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року указану цивільну справу призначено до повторного автоматичного розподілу судових справ на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03 грудня 2024 про звільнення у відставку судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Ткаченко Н.В.

Під час підготовчого провадження судом були витребувані за заявою Позивача від державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни копію реєстраційної справи щодо рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 від 30.10.2018. Копія цієї реєстраційної справи не була надана суду на його вимогу. Суд затребував і отримав копію реєстраційної справи щодо рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 від 30.10.2018 з нотаріального архіву.

Також під час підготовчого провадження судом були витребувані та отримані з нотаріального архіву за заявою Позивача копію договору купівлі-продажу: від 20.11.2018, серія та номер 1133, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною та копію договору купівлі-продажу від 30.09.2019, серія та номер 570, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Оленою Анатоліївною.

Справа за указаним позовом згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2024 року передана для розгляду судді Батмановій В.В.

Ухвалою від 12 грудня 2024 року справа прийнята до провадження суддею Батмановою В.В. за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке належить їй у порядку спадкування за померлою баби ОСОБА_6 , порушене відповідачами внаслідок протиправної реєстрації та подальших продажів квартири. Баба позивачки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй на момент смерті майно: квартиру АДРЕСА_1 . Квартира належала померлій ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1997 року, зареєстрованого товарною біржою «Екатеринославская». Її син, батько позивачки ОСОБА_7 , помер ще ІНФОРМАЦІЯ_3 . Другий син ОСОБА_8 , пропустив строк для прийняття спадщини, що підтверджується його заявою від 29.01.2016. Позивачка як спадкоємець першої черги прийняла спадщину за заповітом та за законом, про що Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02.07.2010 було заведено спадкову справі № 571/2010. 08 червня 2023 року, отримавши Інформацію державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачка дізналась, що право на квартиру АДРЕСА_1 було незаконно оформлено за ОСОБА_4 30.10.2018 державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяною Василівною і у подальшому продано ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 20.11.2018, серія та номер 1133 зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною. Потім ця квартира буда продана відповідачці ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 30.09.2019, серія та номер 570, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Оленою Анатоліївною. Квартира належить Позивачці у порядку успадкування, а право власності на неї було зареєстроване за померлою ОСОБА_6 , а тому реєстрація права власності на цю квартиру за ОСОБА_4 30.10.2018 року є незаконною, як і подальше відчуження (продаж) квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_9 проти позову заперечувала. В поданій відповідачкою заяві вона вказує на те, що 30.09.2019 ОСОБА_9 підписала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 . Зазначений об`єкт нерухомого майна належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Також відповідачка зазначає, що позивачка через 13 років позивач дізналась, що право на зазначену квартиру оформлено на іншу особу, а саме ОСОБА_4 . Доводи позивачки, щодо прийняття спадщини за заповітом на думку відповідачки не підтверджуються матеріалами справи. Також вказує на те, що між громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладені договори купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 . Згідно пунктів 4 одного договору та п. 3.1. іншого договору, сторони розуміють і погоджуються, що сума, вказана в зазначених пунктах договорів, повністю оплачена покупцем продавцю. За умовами договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 його предметом є 2-х кімнатна квартира, загальною площею за проектом 55,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 . На момент укладення договору ціна продажу становить суму 641148,00 грн (пункт 3.1.), а не 21045,00 грн, яка зазначена, як ціна позову.

Інші відповідачі своїм правом на надання відзиву на позов не скористались. Про час і місце розгляду даної судової справи повідомлені належним чином.

В судове засідання сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутності.

Від сторони відповідача ОСОБА_2 надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи, без надання доказів поважності цього клопотання.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала померлій ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1997 року, зареєстрованого товарною біржою «Екатеринославская».

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , баба позивачки, яка є матір`ю батька позивачки ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне їй на момент смерті майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 .

Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02.07.2010 року було заведено спадкову справі № 571/2010. Позивачка, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину від померлої баби (матері батька) ОСОБА_6 , що підтверджено Заявою від 02.07.2010 року № 1315, поданою Позивачкою до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Заяву зареєстровано в реєстрі № 1-1948.

Відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України , незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1266 Цивільного кодексу України , внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Позивачка стверджує, що 08 червня 2023 року, отримавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вона дізналась, що право на квартиру АДРЕСА_1 було незаконно оформлено за ОСОБА_4 30.10.2018 державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяною Василівною і у подальшому продано ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 20.11.2018, серія та номер 1133 зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною. Потім ця квартира буда продана відповідачці ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 30.09.2019, серія та номер 570, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Оленою Анатоліївною.

Суд враховує той факт, що позивачка не є стороною вказаних оскаржуваних нею договорів купівлі-продажу, а тому не могла знати про їх існування, а тому доходить висновку про те, що позивачкою не порушено строк позовної давності.

Відповідно до інформації Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради та копії інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою АДРЕСА_3 містяться відомості про право власності на квартиру в цілому за гр. ОСОБА_10 (ПІБ надано російською мовою згідно правовстановлюючого документу) на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1997, посвідченого на Товарній біржі «Катеринославська» за реєстраційним № 004/175-Н (копія додається), зареєстроване в КП «ДМБТІ» 28.10.1997 та записане в реєстрову книгу № 336п за реєстровим № 6, відомості щодо переходу права власності від вищезазначеного власника відсутні. (лист КП «ДМБТІ» від 18.10.2024 № 12480).

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було оформлено за ОСОБА_4 30.10.2018 державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяною Василівною. Підставою права власності зазначено договір купівлі-продажу від 24.06.1997, зареєстрованого товарною біржою «Екатеринославская». В матеріалах справи міститься лише копія цього договору, яка отримана на вимогу суду з Державного нотаріального архіву 28.05.2024. Він має ідентичний вигляд і відрізняється лише даними про покупця. (замість ОСОБА_6 вказаний ОСОБА_4 ).

Існування двох ідентичних договорів купівлі-продажу квартири, з однією датою, номером, предметом договору, продавцем, і які вирізняються лише даними про покупця, ставить під сумнів дійсність договору, який не зареєстрований в КП «ДМБТІ».

Суд приходить до висновку, що Договір купівлі продажу, в якому зазначена баба позивачки ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 російською мовою правовстановлюючого документу) є належним доказом, оскільки саме він зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації та його копія міститься в архівній справі КП «ДМБТІ» за адресою АДРЕСА_3 . Натомість договір з ОСОБА_4 не реєструвався в КП «ДМБТІ».

Стаття 41 Конституцій України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

За положеннями цивільного законодавства власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Права позивачки підлягають захисту шляхом задоволення даного позову з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України гарантує захист своїх цивільних прав в разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основний Закон також закріплює засади судочинства, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Основні засади цивільного судочинства також закріплені у частині 3 ст. 2 ЦПК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Висновки Верховного Суду мають бути враховані судами при виборі та застосуванні відповідних норм права до спірних правовідносин при розгляді справ відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, а також Закону "Про судоустрій і статус суддів".

16.06.2020 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі № 145/2047/16-ц, за позовом ОСОБА_1 до селянського фермерського господарства про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, з посиланням позивача на непідписання договорів та, відповідно, непогодження їх умов, в якій ВП ВС сформовано кілька суттєвих правових висновків, найважливішим з яких є висновок про необхідність відступлення від наведеного вище висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 22.04.2015 у справі № 6-48цс15, із тих мотивів, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено (не підписано)), не підлягає визнанню недійсним.

За таких умов Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів, позаяк цей спосіб захисту є неефективним. Натомість ефективним способом захисту права, в контексті фактичних обставин справи № 145/2047/16-ц, на думку ВП ВС, є усунення перешкод у користуванні належним власнику майном, тобто негаторний позов.

Таким чином, зі змісту вказаної правової позиції ВП ВС убачається, що залежно від фактичних обставин справи, належними способами захисту прав власника майна, що є предметом неукладеного (непідписаного) договору, слід розглядати звернення з позовом про усунення перешкод у користуванні належним йому майном, або про повернення такого майна як безпідставно набутого.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 від 30.10.2018, здійснене державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяною Василівною, та про визнання недійсними договору купівлі-продажу: від 20.11.2018, серія та номер 1133, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андреєвою Ганною Олегівною, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та договору купівлі-продажу від 30.09.2019, серія та номер 570, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Оленою Анатоліївною, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , не підлягають задоволенню, оскільки цей спосіб захисту є неефективним. Натомість ефективним способом захисту права, є усунення перешкод у користуванні належним власнику майном, а тому задоволенню підлягають позовні вимоги визнання права власності на квартиру у порядку спадкування та про витребування квартири з чужого незаконного володіння.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню.

В силу ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 3178,10 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 212, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяна Василівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Ганна Олегівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Олена Анатоліївна, Державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 20.11.2018 та від 30.09.2019, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння частково задовольнити.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) від ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) у порядку успадкування за законом та заповітом за померлою ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 3178 (три тисячі сто сімдесят вісім) гривень 10 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова