РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2604/25

25 липня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю.В.

за участі учасників справи:

заявниці - ОСОБА_1

представника заявниці - адвоката Середи О.В.

представника заінтересованої особи - адвоката Павленко І.О. (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Середа О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви покликаються, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08 серпня 2020 току перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, в березні 2022 року, заявниця разом з родиною була змушена залишити своє постійне місце проживання в селі Роздолівка Бахмутського району Донецької області та переїхати в село Базальтове Рівненської області до матері чоловіка - ОСОБА_3 .

В подальшому, в серпні 2023 року подружжям було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в який на даний час проживає заявниця разом з малолітнім сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, працює в Соледарській міській раді Бахмутського району.

Починаючи з серпня 2023 року, ОСОБА_2 систематично здійснює домашнє насильство щодо своєї дружини ОСОБА_1 , яке полягає у психологічному, фізичному та економічному впливах. Фізичне та психологічне насильство здійснюється в присутності малолітньої дитини - ОСОБА_4 .

Так, перший зафіксований випадок домашнього насильства, який був записаний дитиною на свій мобільний телефон, відбувся 6 серпня 2023 року (файл М4А (.m4а) «Віталік б`є» тривалістю 22 хв 36 сек додається). Всі розмови ОСОБА_2 супроводжуються нецензурною лайкою, Заявниця постійно перебуває не лише під психологічним тиском, відносно неї також застосовується фізичне насильство. На звукозапису у проміжок часу з 00:06:20 до 00:12:3 5 зафіксовані не лише факти побиття та знущання з ОСОБА_1 , які здійснювались ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, але й застосування фізичного і психологічного насильства щодо малолітньої дитини, на підтвердження чого долучено фотографію нанесених тілесних ушкоджень у вигляді гематоми лівого ока та подряпин обличчя, які були нанесені ОСОБА_2 06 серпня 2023 року.

В подальшому, упродовж зими 2023 - 2024 року ОСОБА_2 неодноразово здійснював фізичне насильство відносно Заявниці, завдаючи удари по лицю, спині, руках (фотографії додані).

Починаючи з лютого 2025 року ОСОБА_2 систематично здійснює психологічне та економічне насилля відносно заявниці та її малолітньої дитини. Дані обставини підтверджуються голосовими повідомленнями, які надсилалися на мобільний телефон Заявниці ОСОБА_2 в месенджері ОСОБА_5 .

Звертаючись до суду із вказаною заявою, заявниця також посилалася, зокрема, на те, що на її мобільний телефон надходять постійні погрози з боку останнього, що містять нецензурну лайку на її адресу; погрози спричинення їй смерті через повішення тощо. Такі погрози тримають її у постійній напрузі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник-адвокат Павленко І.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису Заперечуючи проти задоволення заяви зазначала, що заявницею не наведено достатньо доказів на підтвердження вчинення відносно неї насильства, не визначено ризики продовження такого насильства, все зводилося до емоційних пояснень, між сторонами існує конфлік з питання розподілу спільного майна подружжя. Також вказувала, що практика Верховного Суду свідчить про те, що необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є належні докази які вказую на встановленні вини, тобто визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення чи адміністративного правопорушення пов`язаних з домашнім насильством.

Суд дослідивши матеріали заяви, а також долучених письмових електронних доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 16 травня 2025 року були внесені відомості за №0000106 за заявою ОСОБА_1 про спричинення їй тілесних ушкоджень її чоловіком ОСОБА_2 , правова кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, заявник з приводу протиправних дій заінтересованої особи відносно неї неодноразово зверталася до поліції.

Однак, як вбачається я з відповіді ВП№2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 28.05.2025 "Про розгляд адвокатського запит", наразі не розглянуті і рішення по них не прийнято.

-ЄО №4899 від 04.05.2025 (щодо вчинення можливих протиправних дій чоловіком ОСОБА_2 ) звернення розглянуто лише в частині дій ОСОБА_6 ;

-ЄО №5275 від 15.05.2025 (щодо вчинення можливих протиправних дій чоловіком ОСОБА_2 ) рішення не прийнято;

-ЄО №5277 від 15.05.2025 (щодо вчинення можливих протиправних дій чоловіком ОСОБА_2 ) рішення не прийнято;

-ЄО №5304 від 16.05.2025 (спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 чоловіком ОСОБА_2 ), зареєстровано ЄРДР 50000106 від 17.05.2025;

-ЄО №5666 від 27.05.2025 (щодо вчинення можливих протиправних дій чоловіком ОСОБА_2 ) рішення не прийнято.

Судом оглянуто відеофайли (document_370944411, document_370944413), які наявні на наданому представником позивача флеш-носії, а також відтворено голосові повідомлення (voice_04-04-2025_21-08-02, voice_06-04-2025_00-57-07, voice 06-04-2025_00- 57-46, voice_06-04-2025_00-59-50, voice_21-04-2025_14-35-52, voice_21-04-2025J4-36-19, voice_21-04-2025_14-39-44, voice_21-04- 2025_14-43-54, voice_21-04-2025_l 4-56-07, voice_21-04-2025 14-56-38, voice_26-04- 2025_11-16-38, voice_26-04-2025_l1-18-44, voice_26-04-2025_ 11-18-58, voice_26-04-2025_l1-20-48, voice_26-04-2025_l1-22-35, voice_26-04-2025_l1-25-09, voice_26-04-2025_l1-26-18, voice_26-04-2025_12-32-19, voice_06-05-2025_l5-30-52, voice_06-05-2025_ 16-20-39), які були надіслані заявниці ОСОБА_1 заінтересованою особи ОСОБА_2 , є образливими повідомленнями, оскільки містять погрози, нецензурну лексику, агресію та образливу критику.

Суд рахує встановленим, що зі сторони ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 вчинялося домашнє насильство у формі психологічного насильства і є ризики продовження та їх повторення, а тому є необхідність захисту прав заявника від насильства в сім`ї.

Згідно п. п. 3, 6, 7, 8, 14. ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству",, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях .

Частиною 2 ст. 3 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п.2 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, тобто до особи, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає доведеним факт, що заінтересована особа ОСОБА_2 вчиняє домашнє, психологічне насильство відносно заявника - дружини, є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту з метою превентивного уникнення можливості настання тяжких наслідків до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

За статтею 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати.

У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Ориz V. Тиrkеу, по. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши серйозність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації.

З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту її прав.

Враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону, суд дійшов висновку про те, що наведені заявником у заяві заходи, а саме заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника.

За таких обставин суд прийшов до переконання про наявність підстав для винесення обмежувального припису в цій частині, а в частині заборони перебувати в місці спільного проживання відмовити за необґрунтованістю .

При встановленні обмежувального припису суд враховує обставини, які стали підставою для видачі обмежувального припису, кількість та вагомість встановлених та доведених ризиків, вірогідність їх продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, відсутність у особи, стосовно якої подано заяву про видачу обмежувального припису іншого житла для проживання, особу кривдника, та вважає що строк шість місяців буде цілком достатнім для виправлення кривдника та запобігання повторенню насильства у майбутньому.

Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 350-8 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявників для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. 259 -261, 268, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

Заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь який-спосіб спілкуватися з нею;

Заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В частині Заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено

04 серпня 2025 року

СуддяЛ. А. Грипіч