Справа № 308/6545/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 липня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України , місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 19 (далі позивач-1), Ужгородської міської ради , місцезнаходження: м. Ужгород, пл. Поштова, 3 (далі позивач-2) до ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 (далі відповідач), у якій прокурор просить суд:

-стягнути з відповідача кошти, витрачені на лікування потерпілої ОСОБА_2 , внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення в сумі 3 285,16 грн., з яких: 2 954,76 грн. на користь держави в особі Національної служби здоров`я України, 330,40 грн. на користь держави в особі Ужгородської міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача вартості медичних послуг, що були надані потерпілому у зв`язку зі вчиненням відповідачем кримінального правопорушення, за яке його було засуджено.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, що згідно з частини 2 статті 191 ЦПК України не перешкоджає розгляду та вирішення справи по суті за наявними матеріалами.

Третя особа правом на подання пояснень щодо позовної заяви не скористалася, що не перешкоджає розгляду та вирішення справи по суті за наявними матеріалами.

Ухвалою від 30.05.2025 суддя прийняв позовну заяву та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, зокрема, шляхом їх витребування не застосовувалися.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали, від прокурора і позивача надійшли заяви про розгляд справи без участі.

Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зважаючи на викладене та із урахуванням того, що представник позивача не заперечив проти вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, суд розглядає справу відповідно до частини 4 статті 223ЦПК України (заочно).

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2023 по справі №308/13733/23, який набрав законної сили 02.10.2023, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за таких обставин.

08.06.2023 близько о 17 години 30 хвилин ОСОБА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував за місцем свого спільного проживання з потерпілою ОСОБА_3 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме кухонній кімнаті, де діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень на ґрунті довготривалих особистих, неприязних відносин, наніс потерпілій ОСОБА_3 з достатньою силою, один удар кухонним ножем в праву руку, в результаті чого потерпіла ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, у вигляді: «Ножового поранення в ділянці правого ліктьового суглобу». Вищеописані тілесні ушкодження, потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня, і по цій ознаці згідно з п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За змістом запиту Ужгородської окружної прокуратури №107-130 від 07.01.2025 та листа КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради №112/01-10 від 24.01.2025 потерпіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з вчиненням щодо неї вищезгаданого кримінального правопорушення перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради з 08.06.2023 по 12.06.2023.

Вартість лікування пацієнта ОСОБА_2 за період з 08.06.2023 по 12.06.2023 становила 3 285,16 грн. (за рахунок коштів місцевого бюджету 330,40 грн.. за рахунок коштів Національної служби охорони здоров`я України 2 954,76 грн.), що підтверджується листом КНП «УМБКЛ» УМР №112/01-10 від 24.01.2025 та довідкою-розрахунком №3 від 22.01.2025.

Відповідно до положень пунктів 1.1., 1.3-1.4. КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради (далі Підприємство) є комунальним унітарним некомерційним підприємством охорони здоров`я Ужгородської міської ради. Підприємство створене на базі майна територіальної громади міста Ужгород, яке представляє Ужгородська міська рада. Засновником і власником Підприємства є територіальна громада міста Ужгорода, від імені якої виступає Ужгородська міська рада.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради значиться правонаступником КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша); прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (частина третя цієї статті); наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді (частина четверта цієї ж статті).

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

-якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

-у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються:

-у першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює захист неналежно;

-"нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається;

-"здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною";

-"неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

За обставин цієї справи суд вважається доведеним наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави з огляду на наявність попереднього листування між прокурором та Ужгородською міською радою, а також з Національною службою здоров`я України.

Вказані суб`єкти повідомили про відсутність намірів самостійно звертатися до суду з метою стягнення відшкодування грошових коштів за медичні послуги надані потерпілій ОСОБА_2 , а також не заперечили проти звернення прокурора до суду в інтересах держави, що підтверджується листами №8003/2-16-25 від 21.02.2025 та №614/02.4-19 від 06.02.2025.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

За приписами статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до пункту 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 (далі Порядок), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.

Згідно з пунктом 4 Порядку стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховується до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

За обставин цієї справи дії відповідача та перебування потерпілої ОСОБА_2 на лікуванні в медичному закладі знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Суд з`ясував, що вартість лікування пацієнта ОСОБА_2 за період з 08.06.2023 по 12.06.2023 становила 3 285,16 грн., що документально підтверджується доказами, які суд вважає належними та допустимими.

При цьому вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2023 по справі №308/13733/23 кошти на лікування потерпілої не стягувалися.

На час розгляду справи суду не представлено доказів того, що відповідач добровільно відшкодував витрати на лікування потерпілої від кримінального правопорушення.

Таким чином, суд доходить до висновку, що обставини, на які посилається прокурор, знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, що свідчить про обґрунтованість заявленого позову та наявність підстав для його задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку з цим відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 028 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 133-141, 259, 263-265, 280, 284 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 кошти, витрачені на лікування потерпілої ОСОБА_2 , внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення в сумі 3 285,16 грн., з яких: 2 954,76 грн. на користь держави в особі Національної служби здоров`я України , місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 19, 330,40 грн. на користь держави в особі Ужгородської міської ради , місцезнаходження: м. Ужгород, пл. Поштова, 3.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя В.Й. Данко