Провадження № 6/761/689/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчук Костянтин Петрович, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2025 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчук К.П., про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що у Шевченківському ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 761/23023/15-ц, виданого 13.07.2016 р. Шевченківським районним судом м.Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Ампір Капітал», боргу у сумі 37598,49 дол. США та 91384,41 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2017 р. у справі № 761/17189/17 за результатами розгляду подання державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду у справі № 761/23023/15-ц. Постановою державного виконавця від 02.06.2023 р. виконавче провадження було закінчено з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на те, що рішення згідно з виконавчим документом нею фактичного виконане в повному обсязі, внаслідок чого виконавче провадження було закінчено, заявник вважає, що за таких обставин тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України порушує її права та підлягає скасуванню, а тому звернулась до суду з даною заявою.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в заяві.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили.

З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності осіб, які не з`явились.

Вислухавши пояснення сторони заявника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що у Шевченківському ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 761/23023/15-ц, виданого 13.07.2016 р. Шевченківським районним судом м.Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Ампір Капітал», боргу у сумі 37598,49 дол. США та 91384,41 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2017 р. у справі № 761/17189/17 за результатами розгляду подання державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду у справі № 761/23023/15-ц.

Постановою державного виконавця від 02.06.2023 р. виконавче провадження було закінчено з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилається на те, що рішення згідно з виконавчим документом нею фактичного виконане в повному обсязі, внаслідок чого виконавче провадження було закінчено, а тому вважає, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України порушує її права та підлягає скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № НОМЕР_2, в межах якого щодо боржника ОСОБА_1 ухвалою суду від 26.09.2017 р. встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, було закінчено згідно з постановою державного виконавця від 02.06.2023 р. з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, судом встановлено, що зобов`язання за рішенням суду у справі № 761/23023/15-ц боржником виконані у повному обсязі, внаслідок чого державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка на даний час є чинною, а отже суд вважає, що у даному випадку відпали підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Право на судовий захист входить до переліку прав, що захищаються Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод», за ч.1 ст. 6 якої закріплене право на справедливий суд, а саме визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein V. Germany).

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 р.) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Статтею 33 Конституції України передбачено право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно з ч.5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що відпали підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки зобов`язання за рішенням суду боржником виконані у повному обсязі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_1 , встановлене ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2017 р. у справі № 761/17189/17.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчук Костянтин Петрович, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , встановлене ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2017 р. у справі № 761/17189/17.

Виконання ухвали про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_1 доручити Державній прикордонній службі України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: