Справа № 587/1246/25
Номер провадження 2/573/436/25
01 серпня 2025 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Терещенко О.І.,
з участю секретаря судового засідання Федорченко Г.В.,
розглянув заочно у спрощеному позовному провадженні в місті Білопіллі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
14 березня 2025 року позивач звернувся до Сумського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
21 березня 2025 року Сумським районним судом відкрито загальне позовне провадження і справа призначена до підготовчого засідання.
26 травня 2025 року Сумським районним судом закрите підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду.
Ухвалою від 24 червня 2025 року справа передана за підсудністю до Білопільського районного суду.
15 липня 2025 року вказана позовна заява надійшла за підсудністю до Білопільського районного суду та ухвалою судді Терещенко О.І. від 16 липня 2025 року прийняття до проваження.
Вказана позовна заява мотивована тим, що 06 листопада 2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк», який у подальшому змінив назву на АТ «Сенс Банк», угоду про надання споживчого кредиту №501386358. Відповідно до умов Кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 458997,07 грн. Тому позивач звернувся з цим позовом до суду і просить стягнути з відповідача борг по кредиту та судові витрати.
Представник позивача АТ «СЕНС БАНК»- адвокат Цимбал В.І. у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 63).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останній відсутній, інформації щодо своєї адреси суду не надав, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином (а. с. 65-66).
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі доказами та у заочному провадженні за згодою представника позивача.
Повно, об`єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що згідно з Офертою на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501386358 від 06 листопада 2021 року ОСОБА_1 запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту.
Викладеними в Оферті умовами споживчого кредиту передбачено надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 250000 грн на строк 60 місяців, тобто до 08 листопада 2026 року, зі сплатою 35% річних за користування кредитом (а. с. 8).
Також відповідачем підписано графік платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, який є додатком №1 до угоди про надання кредиту №501386358 від 06 листопада 2021 року та підтвердив акцепт публічної пропозиції та укладення договору з АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених у публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сайті банку та паспорт споживчого кредиту (а. с. 8-11).
АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань АТ «Альфа-Банк» (а. с. 23-30).
Відповідач порушив строки та порядок погашення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить виписка по особовому рахунку та розрахунок заборгованості, внаслідок чого станом на 06 серпня 2024 року у нього утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 458997,07 грн, яка складається з такого: 245117,59 грн заборгованість за кредитом, 213879,48 грн заборгованість за відсотками (а. с. 7, 12-19).
Позивач направляв відповідачу вимогу щодо усунення порушень за договором (а. с. 20-22), яку останній не виконав, заборгованість не погасив.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статей 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача 458997,07 грн заборгованості за кредитним договором.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч, 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір про надання послуг №1006 від 28 січня 2025 року, довіреність, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю адвоката Цимбала В.І. (а. с. 27-32)
З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Керуючись статтями 258, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»458997 (чотириста п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 07 копійок заборгованості за кредитним договором та 10 507 (десять тисяч п`ятсот сім) гривень 96 копійок судових витрат.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Білопільського районного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Суддя