Справа № 466/9561/24
Провадження № 2/466/684/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Якубів І.О.

представника позивача Ступак А.Ю.

представника відповідача Маланій І.Я.

представника третьої особи Оприска М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в загальному позовному провадженні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ"Сіті Львів Девелопмент" про визнання майнових прав на об`єкт,-

встановив:

20 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яковенко О.М. звернулася до суду із позовною заявою до ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» про визнання майнових прав, в якій просить суд визнати за позивачем майнові права на об`єкт незавершеного будівництва незавершену будівництвом 2-х (двох) кімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024), що знаходиться в 1 (першому) під`їзді на 8 (восьмому) поверсі, за будівельним номером 37 (тридцять сім), загальна проектна площа 75,07 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.11.2021 року ОСОБА_1 підписав Попередній договір купівлі-продажу квартири з ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ».

Сторони повинні були укласти основний договір протягом 4 кварталу 2022 року, але не пізніше 16.03.2023 року. Квартира повинна передатись ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» ОСОБА_1 у власність виключно після здійснення усіх платежів.

ОСОБА_1 на виконання розділу 4 Попереднього договору купівлі-продажу квартири з ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» № 4826 виконав умови даного договору, сплативши повну суму забезпечувального платежу, а саме 1 440 272 грн. Однак станом на момент подання позовної заяви пропозиції щодо укладення основного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» не надходило, основний договір не укладено та квартиру у власність ОСОБА_1 не передано. Представником позивача було надіслано лист відповідачу із проханням укласти основний договір, однак відповіді отримано не було.

Відповідачем було надіслано позивачу лист-звернення, яким повідомлено про відмову від укладення основного договору і запропоновано у строк до 30.06.2024 року звернутися до ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» для укладення договорів про придбання квартири на нових умовах або до ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» для звірки розміру та узгодження умов повернення коштів.

Також представник позивача вказує, що у відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України значиться, що в Реєстрі будівельної діяльності наявна інформація про виданий Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Львові дозвіл на виконання будівельних робіт від 29.08.2018 року за № ЛВ26 щодо об`єкта будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Під Голоском у м. Львові», замовник будівництва ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ», клас наслідків СС2; статус документа діючий.

У відповіді Львівської міської ради на адвокатський запит повідомлено, що Інспекцією ДАБК були проведені позапланові перевірки на об`єкті за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024, замовником якого є ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ», та надала 5 актів перевірок, відповідно до яких виявлено порушення вимог законодавства під час вищезазначеного будівництва та невиконання вимог приписів.

Надалі ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» надіслало лист про припинення Попереднього договору у зв`язку з тим, що позивач не звернувся за поверненням коштів або до так званого нового девелопера ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» для зміни сторони з доплатою. Позивачем у відповідь був надісланий лист з обґрунтуванням незаконності вимог відповідача та проханням виконати умови попереднього договору.

У відповідь на звернення представника позивача Державна інспекція архітектури та містобудування України надіслала лист від 22.08.2024 року №4315/04/18-24, яким повідомила про те, що останні зміни до Реєстру будівельної діяльності вносилися у 2021 році. Отже, ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» є на даний момент актуальним замовником будівництва.

Відтак, на думку представника позивача, визнання майнових прав на об`єкт інвестування за позивачем захистить інтереси останнього у випадку намагань відповідача чи інших осіб здійснити подвійний продаж майнових прав чи оформлення нерухомості іншим незаконним способом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2024 матеріали справи передано для розгляду судді Свірідовій В.В.(т.2 а.с.1)

Ухвалою від 26.09.2024 суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, вирішила проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (т.2 а.с.3).

16.12.2024 представником відповідача адвокатом Маланій І.Я. подано відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги заперечено повністю. В обґрунтування заперечень покликається на те, що ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» є неналежним відповідачем, оскільки на даний час майнові права на всі результати будівельної діяльності передані за Договором № 01-26/03-24 від 26.03.2024 року ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ».

Також вказує, що підставою визнання майнових прав позивач зазначає попередній договір купівлі-продажу квартири, однак відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Тому на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири у позивача не виникло майнових прав на квартиру, а лише право на відшкодування збитків, якщо неукладення основного договору відбулося з вини відповідача.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача понесені судові витрати.

10.01.2025 судом отримано відповідь на відзив від представника позивача адвоката Ступака А.Ю. згідно якої просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 21.02.2025 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», (т.2, а.с.104).

19.02.2025 представником третьої особи ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» адвокатом Оприском М.В. подано суду пояснення, яким заперечено позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи зазначає, що на даний час майнові права всі результати будівельної діяльності, в тому числі на спірну квартиру, передані третій особі на підставі Договору № 01-26/03-24 від 26.03.2024 року, а тому ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» є неналежним відповідачем. Представник третьої особи у поясненні зазначив, що умови Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 щодо сплати забезпечувального платежу ОСОБА_1 належно не виконані та надав розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 11.12.2022 року позивачем не доплачено забезпечувальний платіж у сумі 80255,38 грн., що є істотним порушенням умов договору саме зі сторони позивача та спростовує його твердження про повне та належне виконання ним таких умов.

Зазначено, що наслідком неукладення основного договору є припинення попереднього договору та виникнення у потерпілої сторони права вимагати відшкодування збитків, завданих неукладенням договору. За жодних обставин на підставі попереднього договору не можуть виникати наслідки у вигляді виникнення майнових прав.

12.03.2025 представник позивача подав заперечення на пояснення третьої особи, де вказав, що вважає незаконним факт передачі майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва та визнання новим замовником будівництва ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», що, зокрема, підтверджується відсутністю змін щодо замовника будівництва в Реєстрі будівельної діяльності та відсутністю оплати за Договором № 01-26/03-24. Також зазначив, що підстав для нарахування відповідачем заборгованості за Попереднім договором купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 немає, оскільки додаткового договору щодо визначення такої заборгованості укладено не було. Також посилається на судову практику і вказує на необхідність задоволення позовних вимог.

Учасниками справи неодноразово подавалися суду додаткові письмові пояснення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 19.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.(т.2 а.с.162)

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ступак А.Ю., надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив, запереченнях на пояснення третьої особи та додаткових поясненнях, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Маланій І.Я., заперечила щодо задоволення позову, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях та просила відмовити у позові.

У судове засідання представник третьої особи адвокат Оприско М.В. не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечив проти задоволення позовних вимог, надав пояснення, аналогічні за змістом з поданими третьою особою письмовими поясненнями.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Суд встановив, що 12.11.2021 року між ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» та ОСОБА_1 укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4826 (а.с.192-201).

Відповідно до п. 2.1 Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року предметом договору є укладення сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу Об`єкта на умовах, встановлених цим договором.

У відповідності до п.п. 1.1.1. та 1.1.2 Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року Об`єктом є 2-ох (двох) кімнатна житлова квартира в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024), що знаходиться в 1 (першому) під`їзді на 8 (восьмому) поверсі, за будівельним номером 37 (тридцять сім), загальна проектна площа 75,07 кв.м.

Відповідно до п. 2.4. Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року сторони укладають Основний договір на умовах, передбачених цим договором, протягом 4-го кварталу 2022 року, але не пізніше, 16.03.2023 року та за умови виконання Стороною-2 вимог Розділу 4 цього Договору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на час розгляду справи основний договір купівлі-продажу квартири між ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» та ОСОБА_1 не укладено.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

Судом встановлено, що 26.03.2024 року між ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» та ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» укладено Договір № 01-26/03-24 щодо організації та фінансування будівництва об`єкта від 26.03.2024 року (т.2,а.с. 46-57).

Згідно з п. 2.1 зазначеного договору ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» зобов`язалося передати ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» право забудови земельної ділянки та відповідні функції замовника будівництва об`єкта на земельній ділянці разом із усіма виконаними та/або незавершеними роботами та придбаними матеріалами, які були виконані та використані при спорудженні Об`єкта будівництва, а ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» зобов`язалося забезпечити організацію та/або фінансування (інвестування) будівництва Об`єкта відповідно до законодавства (у тому числі шляхом залучення коштів інших фізичних та/або юридичних осіб) та сплатити ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» обумовлену цим договором винагороду.

Не заслуговує на увагу твердження представника позивача, що Договір № 01-26/03-24 не створює жодних правових наслідків, а власником майнових прав на спірну квартиру залишається ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ».

Зазначений Договір № 01-26/03-24 укладений із дотриманням законодавчих вимог щодо його форми, ніким не оспорений та не визнаний недійсним в судовому порядку. Позивачем у межах даного позову вимога про визнання недійсним такого договору також не заявлялася.

Представниками відповідача та третьої особи надано докази на підтвердження фактичного виконання Договору № 01-26/03-24, зокрема Договори переведення боргу, платіжні доручення про оплату за договорами переведення боргу на виконання Договору № 01-26/03-24, платіжні доручення про оплату за будівельні матеріали та виконані роботи щодо добудови будинку.

З цих підстав суд не бере до уваги твердження представника позивача про відсутність доказів фактичного виконання та проведення ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» оплати за Договором № 01-26/03-24.

З цих же міркувань не заслуговує на увагу посилання представника позивача на постанови Верховного Суду: від 17.07.2024 у справі № 344/13538/17, від 12.01.2022 у справі № 344/12729/17, від 24.10.2018 у справі № 344/8552/16-ц, де належним відповідачем був визначений замовник будівництва, оскільки у вказаних справах, на відміну від даної справи, майнові права на результати будівельної діяльності та об`єкт незавершеного будівництва замовник будівництва іншим особам не передавав.

Також не може бути враховано посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.03.2025 у справі № 761/28387/23, оскільки у п. 56 вказаної постанови встановлено, що ТОВ «Парк Хіллс», ані ТОВ «Хіллс Інвест» не є правонаступниками відповідача у справі ТОВ «Соціальна молодіжна ініціатива», а ТОВ «Соціальна молодіжна ініціатива» не відчужувало ТОВ «Парк Хіллс» чи ТОВ «Хіллс Інвест» об`єкт незавершеного будівництва чи права на нього. Отже саме ТОВ «Соціальна молодіжна ініціатива» має зобов`язання перед позивачем.

Натомість, у даній справі всі результати будівельної діяльності та майнові права на них передані ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», що підтверджується Договором № 01-26/03-24, Актом передачі-приймання та іншими доказами.

На думку суду, позивачем помилково ототожнюється замовник будівництва в розумінні законодавства про регулювання містобудівної діяльності та власник майнових прав, які можуть не збігатися в одній особі. У спірних правовідносинах не змінюючи статусу замовника будівництва, ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» на підставі цивільно-правового договору передало майнові права на об`єкт та функції щодо організації та фінансування будівництва третій особі, що не суперечить жодним нормам законодавства.

За запитом адвоката Маланій І.Я. доктором юридичних наук, професором, завідувачем кафедри цивільного права та процесу, членом науково-консультативної ради Верховного Суду Коссаком В.М. було надано Науковий висновок від 02.04.2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» про визнання майнових прав, у якому зазначено: «До моменту прийняття будинку в експлуатацію, реєстрації речових прав на квартири та укладення основного договору купівлі-продажу квартир майнові права на об`єкт незавершеного будівництва належать замовнику будівництва, якщо інше не передбачено договором або законом. Замовником будівництва може здійснюватися розпорядження майновими правами на об`єкт незавершеного будівництва на підставі цивільно-правових договорів з дотриманням вимог чинного законодавства».

Об`єднана палата КЦС ВС у постанові від 09.12.2024 року у справі № 712/4776/23 вказує на таке: ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України» (VOLOVIK v. UKRAINE), заява № 15123/03, пункт 45). Тому суд вважає за можливе при тлумаченні норм права, які підлягають застосуванню у даній справі взяти до уваги зазначений вище науковий висновок.

Тому на переконання суду, відповідачем та третьою особою подано беззаперечні докази тієї обставини, що ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» на підставі Договору № 01-26/03-24 відчужило майнові права на спірну квартиру ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» і про цю обставину позивач був повідомлений.

Сторона позивача розпорядилася на власний розсуд своїми процесуальними правами та визначилася з колом учасників справи, до яких пред`являються позовні вимоги.

У постанові КЦС ВС від 04.12.2024 року у справі № 592/13042/21 зроблено висновок, що суд не може вирішувати питання обґрунтованості позовних вимог по суті без залучення до розгляду справи належного відповідача.

Суд доходить висновку, що належним відповідачем за вимогою про визнання майнових прав на незавершену будівництвом 2-х (двох) кімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024), що знаходиться в 1 (першому) під`їзді на 8 (восьмому) поверсі, за будівельним номером 37 (тридцять сім), загальна проектна площа 75,07 кв.м. є саме ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», яке не було залучене до участі у справі в якості відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимоги про визнання майнових прав на квартиру представником позивача вказується на те, що незважаючи на назву Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року його правова природа, зміст та дійсні наміри сторін свідчать про те, що він є інвестиційним договором і на його підставі у позивача виникли майнові права.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19 вказано, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 12.09.2024 справа № 916/1719/22 зазначено, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на його зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов?язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Подібний висновок зроблений і у постанові Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 905/20/23, де зазначено, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його предмету, умовам, правам та обов?язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, з?ясувати фактичний характер спірних правовідносин, які склались між сторонами, з?ясувати дійсні наміри сторін спору при укладенні договору щодо визначення умов виконання зобов?язань обома сторонами цього договору наслідків, застосувати відповідні норми права.

Згідно з умовами Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року його предметом є зобов`язання укласти в майбутньому основний договір на умовах, визначених попереднім договором, покупець сплачує грошові кошти в якості забезпечувального платежу, а не в рахунок оплати за майно, передбачено можливість неукладення основного договору за певних умов та наслідки такого неукладення.

Згідно з наведеним вище Науковим висновком проф. ОСОБА_3 , виходячи зі змісту ст. 635 ЦК України попередній договір не лише може, але й повинен містити істотні умови основного договору, а у разі, якщо такі умови не визначені порядок їх визначення при укладенні основного договору. Визначення істотних умов основного договору у попередньому не суперечить його правовій природі та не замінює основний договір попереднім.

Також, суд враховує, що в самому Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року сторони, керуючись принципом диспозитивності та свободи договору визначили (п. 7.6 Договору), що внаслідок неукладення Основного договору з вини Продавця квартири, у Покупця виникає лише право на розірвання попереднього Договору та повернення сплаченого Забезпечувального платежу у строк 10 робочих днів.

Детально проаналізувавши умови Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року суд доходить висновку, що його назва відповідає правовій природі, а предмет договору та інші умови, права та обов`язки сторін, фактичний характер спірних правовідносин, які склались між сторонами спрямовані саме на настання правових наслідків, притаманних для попереднього договору. Ознак удаваності вчиненого сторонами правочину суд не вбачає.

З цих мотивів суд відхиляє покликання представника позивача на постанову Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 344/8552/16-ц, у якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що договір не є попереднім, оскільки у цьому договорі викладені усі істотні умови, що притаманні договору купівлі-продажу майнових прав (інвестиційний договір), оскільки предмет цього договору є нежитлове приміщення, яке відповідно до п. 1.1 буде створене у майбутньому. У даній ж справі предметом попереднього договору є зобов`язання укласти в майбутньому основний договір, тому обставини цих справ є різними.

Суд погоджується із доводами відповідача та третьої особи, що за відсутності ознак удаваності правочину та при підтвердженні дійсної правової природи попереднього договору, на його підставі у сторін не виникають майнові права, а виникає зобов`язальне право вимагати укладення основного договору у визначений строк, а у разі ухилення іншої сторони від укладення основного договору вимагати відшкодування збитків.

Згідно з наведеним вище Науковим висновком проф. ОСОБА_3 «наслідком неукладення у визначений строк основного договору купівлі-продажу квартири, передбаченого п. 2.1 Попереднього договору, є припинення відповідного зобов`язання. У залежності від того, яка із сторін ухилилася від укладення основного договору, в іншої сторони виникає право на відшкодування збитків та застосування інших наслідків, передбачених розділом 7 Договору», чим також спростовується твердження представника позивача про виникнення у ОСОБА_4 майнових прав, зокрема у зв`язку із сплатою забезпечувального платежу.

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно з ч.2 цієї ж статті сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Тобто, у зв`язку із тим, що у визначений попереднім договором строк між сторонами не був укладений основний договір купівлі-продажу квартири, то зобов`язання із укладення основного договору припинилося і в позивача виникло лише право на відшкодування збитків, завданих невиконанням попереднього договору.

Закон не містить такого правового наслідку невиконання попереднього договору, як визнання права власності на майно, яке мало бути придбане у майбутньому за наслідком укладення основного договору купівлі-продажу. Подібних застережень не містить і укладений між сторонами попередній договір. Наведене унеможливлює застосування такого наслідку невиконання попереднього договору, як визнання за позивачем майнових прав.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду по справах №522/970/18 від 03 червня 2021 року та №450/563/17 від 16 травня 2019 року.

Системний аналіз статті 635 ЦК України свідчить про те, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду від 24.07.2019 у справі № 200/14946/16-ц.

У зазначеному вище Науковому висновку проф. ОСОБА_3 від 02.04.2025 року вказано: «Системний аналіз наведених правових норм, висновків Верховного Суду та положень Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05.11.2021 року дозволяє дійти висновку, що на підставі попереднього договору у ОСОБА_2 не виникло майнових прав на об?єкт незавершеного будівництва квартиру, а між сторонами виникло зобов`язальне правовідношення, змістом якого є обов?язок у визначений попереднім договором строк та на визначених умовах укласти основний договір купівлі-продажу завершеного будівництвом об`єкта квартири.»

Правовою підставою позову визначено ст. 392 ЦК України, якою передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою застосування такого способу захисту як визнання права є наявність цього права в особи до звернення до суду та його невизнання або оспорення іншою особою.

Водночас підстав виникнення у ОСОБА_1 майнових прав на спірну квартиру судом не встановлено.

Суд також бере до уваги правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 22.01.2025 року у справі № 753/7776/22, обставини якої є подібними до даної справи.

Зокрема, Верховний Суд у згаданій постанові зазначив: «Сутність попереднього договору полягає у виконанні таких функцій: спонукання до укладення в майбутньому основного договору шляхом встановлення відповідного обов`язку; фіксація умов основного договору.

Отже, попередній договір створює для сторін одне основне зобов`язання: укласти протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах.

Одним із завдань попереднього договору є те, що він повинен забезпечити відносини між сторонами до укладення основного договору, гарантувати реальну можливість через певний час набути відповідні права на тих самих умовах, які існували в момент укладення попереднього договору, навіть у тому разі, коли одна із сторін втратить інтерес до цих правовідносин…

Про те, що за своєю правовою природою укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» договір є саме попереднім договором свідчить також та обставина, що кошти, які сплачувалися позивачем на підставі Попереднього договору не оприбутковувалися Товариством та з цих платежів не сплачувався ПДВ, що підтверджується наявними у матеріалах справи деклараціями ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» зі сплати ПДВ за жовтень 2021 - лютий 2022 року, а лише перебували на балансі як власне забезпечувальний платіж.

Так, якщо умовами договору передбачено, що забезпечувальні (гарантійні) платежі виконують тільки функцію засобу забезпечення зобов`язань, така сума забезпечувальних платежів не збільшує базу оподаткування ПДВ у їх одержувача. Податкові зобов`язання й податковий кредит не визначають у разі одержання (перерахування) відповідного забезпечувального платежу (лист ДФСУ від 28.10.2015 року № 22839/6/99-99-19-03-02-15 та інші).

Також суд враховує, що згідно з ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про інвестиційну діяльність» в редакції, яка діяла на момент укладення попередніх договорів інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами.

Тобто, позивач просить суд застосувати до його правовідносин норми права у спосіб, заборонений законом.

Натомість у спірних договорах чітко визначене зобов`язання укладення в майбутньому основного договору, а не набуття майнових прав на майбутній об`єкт нерухомого майна.

Досліджуючи дійсні наміри сторін при укладенні Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року суд також враховує, що позивачем до позовної заяви долучено Попередній договір купівлі-продажу квартири від 05.09.2018 року, укладений між ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ОПТИМУМ» та ОСОБА_1 , предметом якого є укладення у майбутньому основного договору купівлі-продажу тієї ж квартири. Також долучено розписку ОСОБА_5 від 19.03.2021 року та акти звіряння взаємних розрахунків між сторонами, якими підтверджується обставина сплати позивачем забезпечувального платежу за спірну квартиру саме на користь ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ОПТИМУМ», що заперечує доводи позивача, що підставою виникнення у нього майнових прав є саме факт оплати забезпечувального платежу.

З наведених підстав на думку суду при розгляді даної справи не підлягають застосуванню висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 12.03.2025 у справі № 761/28387/23, оскільки у вказаній справі суд касаційної інстанції погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, якими встановлено, що незважаючи на те, що укладені між сторонами договори мають назву попереднього договору і договору про забезпечення виконання зобов`язань, ці договори в сукупності за своїм змістом є договором інвестування, оскільки у цих договорах викладені всі істотні умови, що притаманні договору купівлі-продажу майнових прав (інвестиційний договір) і предметом цих договорів є фактичне інвестування позивачем будівництва квартири, яка буде створена у майбутньому.

Натомість, у даній справі на основі детального аналізу змісту Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року та намірів сторін суд доходить висновку про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є попереднім договором (ст. 635 ЦК України) та не містить ознак удаваного інвестиційного договору, за яким у позивача вже виникли майнові права на квартиру.

Тому суд погоджується із доводами відповідача та третьої особи, що заявлені вимоги про визнання майнових прав є безпідставними, необґрунтованими та неефективними.

Згідно з п. 2.3 Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року сторони визначили, що Об`єкт передається Стороною-1 за Основним договором, що посвідчується нотаріально, у власність Сторони-2 виключно після здійснення Стороною-2 усіх платежів згідно з цим Договором (в тому числі із врахуванням платежів згідно з п. 4.7 розділу 4 цього Договору).

Згідно з п. 4.3. Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року ОСОБА_1 зобов`язався сплатити забезпечувальний платіж в розмірі 563025,00 грн, які повинні були бути сплаченими одним платежем у розмірі 91800,00 гривень до 12.11.2021 року та дев`ятьма рівними платежами по 52358,33 грн згідно із графіком, передбаченим п. 4.4. Попереднього договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на виконання умов Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року щодо сплати забезпечувального платежу сплачено такі суми: 17.11.2021 року 10000,00 гривень (квитанція 038Е-659К-34Р5-5В0Р); 17.11.2021 року 10000,00 гривень (квитанція ЕТ8Р-7713-6Т60-0Р77); 17.11.2021 року 10000,00 гривень (квитанція 313Е-АНС7-ХНС8-2К3В); 17.11.2021 року 22360,00 гривень (квитанція НХ6Н-6128-А0ВВ-МХЕС); 16.12.2021 року 10000,00 гривень (квитанція 94Е4-В5Н8-М65Т-С258); 16.12.2021 року 10000,00 гривень (квитанція АВ24-9238-60Е5-Н7К2); 16.12.2021 року 10000,00 гривень (квитанція Т415-К70Р-КТ75-1ХКА); 16.12.2021 року 10000,00 гривень (квитанція 66АХ-1АТС-А0ХК-4469); 16.12.2021 року 114156,30 гривень (квитанція А8Р9-17ХС-СРХЕ-940В); 24.01.2022 року 10000,00 гривень (квитанція МТС1-КС77-АА4Х-08МР); 24.01.2022 року 10000,00 гривень (квитанція 3АТ9-24НС-Н24Т-ЕМ33); 24.01.2022 року 10000,00 гривень (квитанція 3Е8А-47НТ-2472-6Т55); 24.01.2022 року 26781,00 гривень (квитанція В12В-16Е4-8Х04-Х12Х); 19.02.2022 року 10000,00 гривень (квитанція Р21Е-6482-К308-А894); 24.01.2022 року 10000,00 гривень (квитанція МТС1-КС77-АА4Х-08МР); 24.01.2022 року 10000,00 гривень (квитанція 72Е9-К9НК-ТР73-3ВС5); 24.01.2022 року 10000,00 гривень (квитанція СНАС-ВВ46-3Н9К-РЕ61); 24.01.2022 року 26767,00 гривень (квитанція 59КН-8ЕТ-ЕВРХ-8КРА); 24.05.2022 року 176050,00 гривень (квитанція 144467404); 11.12.2022 року 132535,13 гривень (квитанція 178679013) (т.1, а.с.209-227).

Водночас, згідно з п. 4.4. Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року до сплати забезпечувальних платежів застосовується коефіцієнт коригування, який розраховується, як відношення між офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на дату здійснення платежу до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на дату укладення цього договору. При цьому сторони дійшли згоди, що коли Ккв (коефіцієнт коригування вартості) за розрахунком буде становити менше одиниці, то в цьому випадку Ккв (коефіцієнт коригування вартості) вважається таким, що дорівнює одиниці.

Також, згідно з п. 7.2 Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року за порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором Сторона-2 сплачує Стороні-1 суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних, нарахованих на суму боргу, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно зі ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Третьою особою подано суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 щодо сплати забезпечувального платежу за Попереднім договором купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року, з якого вбачається, що позивачем сплата забезпечувального платежу проводилася неналежно і ним не доплачено забезпечувальний платіж у сумі 80255,38 (вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 38 копійок станом на 11.12.2022 року (без нарахування штрафних санкцій по даний час). Зазначений розрахунок заборгованості підтримано в судовому засіданні представником відповідача.

Суд звертає увагу, що позивачем не подано власного розрахунку та не спростовано проведений відповідачем та третьою особою розрахунок належними та допустимими доказами.

Суд не бере до уваги викладені у додаткових поясненнях представника позивача посилання на п. 4.12 Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року, яким передбачено можливість збільшення розміру несвоєчасно сплаченої частини забезпечувального платежу на 10 відсотків шляхом укладення додатку до попереднього договору, оскільки зазначеним пунктом передбачено окремий наслідок несвоєчасної сплати забезпечувального платежу, на який не покликаються представники відповідача та третьої особи. Натомість, ними проведений розрахунок заборгованості з урахуванням коефіцієнту коригування, передбаченого пп. 4.4, 7.2 Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року, застосування яких не потребує укладення додатку до попереднього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У зазначеному вище Науковому висновку проф. ОСОБА_3 від 02.04.2025 року зазначено: «Враховуючи п. 2.4, та розділу 4 Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05.11.2021 року сплату покупцем забезпечувального платежу із порушенням строку сплати чергових частин такого платежу, визначеного умовами Попереднього договору слід вважати порушенням умов договору (простроченням сторони). Наслідком такого прострочення є припинення обов`язку іншої сторони договору щодо укладення основного договору».

Враховуючи наведене, суд погоджується із доводами відповідача та третьої особи, що свій обов`язок зі сплати забезпечувального платежу за Попереднім договором купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року ОСОБА_1 своєчасно та в повному обсязі не виконав, тому у відповідача ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» не виникло обов`язку укласти основний договір купівлі-продажу квартири в обумовлений попереднім договором строк.

Виходячи із наведеного судом не можуть братися до уваги посилання представника позивача на висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 12.03.2025 у справі № 761/28387/23, від 24.10.2018 року у справі № 344/8552/16-ц та інші, оскільки у зазначених справах позивачами оплата за договором була проведена належно, тому зазначені судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин.

Крім цього суд враховує, що Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16.12.2021 №337, на виконання Порядку визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджено показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані на жовтень-грудень 2021) за якими вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку у Львівській області визначено у розмірі 15044 грн.

Згідно з п. 4.9 Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 4826 від 12.11.2021 року сторонами визначено вартість квадратного метра квартири за майбутнім основним договором у розмірі 7500,00 гривень, що більш ніж удвічі менше, ніж визначений Мінрегіонбудом на вказаний період показник собівартості будівництва житла.

Наведене свідчить про неможливість укладення основного договору на зазначених у попередньому договорі умовах, оскільки вартість квадратного метра квартири за основним договором не покриває витрат на спорудження будинку більш, ніж удвічі. Це, на думку суду, також свідчить про недобросовісність позивача у спірних правовідносинах.

Стосовно доводів позивача про недобросовісність поведінки відповідача суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 3 ЦК України однією з основних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем був укладений попередній договір із ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ». З 2018 року учасником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства був ОСОБА_5 . Протягом 2018-2019 років Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ОПТИМУМ» укладалися із фізичними особами Попередні договори купівлі-продажу квартир, нежитлових приміщень та місць для зберігання транспортних засобів у багатоквартирному будинку на АДРЕСА_1 , замовником будівництва якого було ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» на підставі інвестиційного договору між товариствами.

За вказаними договорами відповідними фізичними особами вносилися грошові кошти в якості забезпечувального платежу за майбутнє придбання квартир, нежитлових приміщень та місць для зберігання транспортних засобів. Зазначені кошти в подальшому частково були перераховані на рахунки ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» на виконання умов інвестиційного договору.

В подальшому учасник ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» був змінений із ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , який був одночасно призначений директором Товариства. Надалі наприкінці 2021 року між ТОВ «Компанія з управління активами «ОПТИМУМ», особами, з якими були укладені Попередні договори купівлі-продажу квартир та ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» були укладені Договори про внесення змін та заміну сторони до Попередніх договорів, якими замінено сторону Продавця із ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» на безпосередньо ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ».

У зазначених договорах також передбачалося здійснити доплату до забезпечувального платежу за попереднім договором. Ці кошти фізичні особи повинні були сплачувати вже безпосередньо на поточні банківські рахунки ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ». Необхідність доплати коштів пояснювалася контрагентам здорожчанням будівельних матеріалів та робіт, а також розтратою коштів попереднім керівництвом Товариства.

Після цього робіт із добудови багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 проведено не було, а новий учасник та керівник ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» ОСОБА_7 зник та перестав виходити на зв`язок із контрагентами.

Після цього за особистими боргами ОСОБА_5 в межах виконавчого провадження № 70949336 (приватний виконавець Пиць А.А.) було звернуто стягнення та реалізовано на електронних торгах корпоративні права частку у розмірі 100 відсотків в статутному капіталі ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» (копія протоколу знаходиться в матеріалах справи).

Новими учасниками було проведено аналіз поточного стану справ в Товаристві, зокрема Суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 проведено оцінку ринкової вартості незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 , яка становила 103 175 558, 00 грн. Стан готовності об`єкта становив орієнтовно 50%.

Водночас, жодного іншого майна, коштів або дебіторської заборгованості Товариства на час набуття корпоративних прав не було. Навпаки, в Товариства існувала кредиторська заборгованість перед Львівською міською радою, постачальниками, працівниками тощо.

З приводу можливого розкрадання коштів посадовими особами ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» представником ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» подано до Відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області заяву про кримінальне правопорушення, внаслідок чого внесено відомості у ЄРДР.

18.04.2024 року у Львівській міській раді відбулося обговорення можливих шляхів вирішення проблеми із добудовою багатоквартирного будинку на АДРЕСА_1 , що підтверджується Протоколом зустрічі покупців квартир у будинку по АДРЕСА_1 та представників ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» від 18.04.2024 року. На вказаній зустрічі було повідомлено про необхідність залучення стороннього інвестора (девелопера) та про укладення Договору № 01-26/03-24 із ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ».

Обсяг зобов`язань ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» значно перевищує вартість результатів будівельної діяльності, майнові права на які товариство отримало за Договором № 01-26/03-24. На даний час ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» організовує та здійснює добудову будинку, та забезпечує реалізацію квартир та повернення коштів особам, які мали укладені попередні договори із ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ». Тому, на думку суду, дії відповідача та третьої особи відносно позивача, в тому числі пропозиція щодо укладення договору купівлі-продажу майнових прав або повернення сплачених за попереднім договором коштів є добросовісними та справедливими.

Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні позову слід відмовити, сплачений за подання позовної заяви судовий збір слід залишити за позивачем, а судові витрати ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ», пов`язані з розглядом даної справи, підлягають стягненню із ОСОБА_1 .

Так, відповідачем у справі ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» подано суду Договір про надання професійної правничої допомоги № 1-0105/24-ц, укладений з АБ «Оприско та партнери» та Додатковий договір від 10.10.2024 року, за умовами яких АБ надає професійну правничу допомогу та представляє ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» у справі № 466/9561/24 за позовом ОСОБА_1 про визнання майнових прав. Сторони Договору узгодили, що ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» сплачує гонорар у сумі 40000,00 гривень за ведення справи у суді першої інстанції. Зазначена сума сплачена у повному розмірі, що підтверджується квитанцією № 2.186996697.1 від 20.06.2025 року.

18.07.2025 представником позивача адвокатом Ступак А.Ю. подано суду клопотання про зменшення розміру судових витрат до 5000,00 гривень, оскільки заявлена відповідачем сум судових витрат необґрунтована через відсутність рахунку та акту виконаних робіт та явно завищена.

Суд доходить висновку, що сторонами Договору про надання професійної правничої допомоги № 1-0105/24-ц та Додаткового договору визначено гонорар у фіксованій сумі в розмірі 40000,00 гривень, такий розмір витрат є документально підтверджений, однак співмірним та справедливим суд вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі в сумі 25000,00 гривень, а тому з позивача на користь відповідача слід стягнути зазначену суму витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11, 12, 13, 141, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354,355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ"Сіті Львів Девелопмент" про визнання майнових прав на об`єкт,- незавершену будівництвом 2-х (двох) кімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024), що знаходиться в 1 (першому) під`їзді на 8 (восьмому) поверсі, за будівельним номером 37 (тридцять сім), загальна проектна площа 75,07 кв.м. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 ( двадцять п`ять тисяч) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів», Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, вул. Незалежності, 44 . ЕДРПОУ 36118695 ;

Третя особа: ТОВ « Сіті Львів Девелопмент», м. Львів вул. О. Новаківського, 14 ; ЄДРПОУ 45622250.

Текст судового рішення складено та проголошено 31 липня 2025 року.

Суддя В. В. Свірідова