КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/9933/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року та на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року, ухвалені під головуванням судді Шевчука А.В., у місті Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивач ТОВ «Інвестбудгаличина» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до якого просить стягнути з боржника ОСОБА_1 заборгованість за утримання житла та комунальні послуги, станом на 14 жовтня 2024 року у сумі 11 141,48 грн та судові витрати у розмірі 3 028 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 . Даний будинок з 20 березня 2015 року перебуває на утриманні ТОВ «Інвестбудгаличина».

Наказом ТОВ «Інвестбудгаличина» №13 від 01 березня 2018 року затверджено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для ЖК «Яскравий» у розмірі 8,50 грн. за 1 кв.м.

Позивач, який здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території на підставі договору про передачу в управління багатоквартирного житлового будинку та додаткової угоди до нього, зобов`язання виконує належним чином.

Натомість, відповідач свої зобов`язання не виконує у повному обсязі, не здійснює платежів за отримані послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 14.10.2024 року становить 11 141,48 грн, та яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі.

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ТОВ «Інвестбудгаличина» про захист прав споживача, відповідно до якої просив суд:

1. Визнати незаконними дії ТОВ «Інвестбудгаличина»щодо видачі Наказу № 13 від 01 березня 2018 року «Про затвердження типового Договору про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, сприяння у отриманні комунальних послуг у житловому комплексі « Яскравий »;

2. Скасувати запроваджений ТОВ «Інвестбудгаличина»тариф у розмірі 8,50 грн за 1 кв.м. на оплату послуги з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, сприяння у отриманні комунальних послуг у ЖК «Яскравий» ( АДРЕСА_1), ведений в дію Наказом №13 від 01 березня 2018 року «Про затвердження типового Договору про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, сприяння у отриманні комунальних послуг у житловому будинку комплексі «Яскравий»;

3. Визнати незаконними дії ТОВ «Інвестбудгаличина»по нарахуванню ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги плати за послугу «Утримання будинків та прибудинкових територій» в сумі 22 646, 94 грн., за період з жовтня 2021 року по жовтень 2023 року;

4. Зобов`язати ТОВ «Інвестбудгаличина»припинити дії по нарахуванню ОСОБА_1 заборгованості за внесками на утримання житла та комунальних послуг.

5. Стягнути з ТОВ «Інвестбудгаличина»на користь ОСОБА_1 передплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: за послугу «Утримання будинків та прибудинкових територій» сумі 22 646,94 грн, за період з жовтня 2021 року по жовтень 2023 року;

6. Визнати незаконними дії ТОВ «Інвестбудгаличина»по нарахуванню ОСОБА_1 заборгованості за внесками на утримання житла та комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 плати за послугу «відшкодування витрат холодної води та водовідведення» в розмірі 11 563,80 грн за період з жовтня 2021 року по жовтень 2024 року;

7. Стягнути з ТОВ «Інвестбудгаличина»на користь ОСОБА_1 передплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: за послугу «відшкодування витрат холодної води та водовідведення» в сумі 11 563,80 грн. за період з жовтня 2021 року по жовтень 2024 року;

8. Визнати незаконними дії ТОВ «Інвестбудгаличина»по нарахуванню ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 плати за «абонентське обслуговування» в розмірі 77,25 грн. та «централізоване водовідведення гарячої води» в розмірі 235,19 за період з жовтня 2021 року по жовтень 2024 року;

9. Зобов`язати ТОВ «Інвестбудгаличина»припинити дії по оформленню і надсиланню ОСОБА_1 рахунків на сплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , що включають нарахування плати: «за абонентське обслуговування», «Відшкодування витрат холодної води та водовідведення» та «заборгованість»;

10. Визнати незаконними дії ТОВ «Інвестбудгаличина»() по нарахуванню ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , плати за додаткові послуги: «служби консьєржів» у сумі 3 642,50 грн та «додаткові інформаційні послуги» в сумі 6,00 грн, за період з жовтня 2021 року по жовтень 2024 року;

11. Стягнути з ТОВ «Інвестбудгаличина»на користь ОСОБА_1 передплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: за додаткові послуги: «служби консьєржів» у сумі 3 642,50 грн. та «додаткові інформаційні послуги» в сумі 6,00 грн.;

12. Визнати незаконними дії ТОВ «Інвестбудгаличина»по нарахуванню ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , плати за послугу: «відшкодування витрат за електроенергію» у сумі 539,78 грн. та послугу «вивезення ТПВ на метр квадратний» в сумі 259,42 грн., за період з жовтня 2021 року по жовтень 2024 року;

13. Стягнути з ТОВ «Інвестбудгаличина»на користь ОСОБА_1 передплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: плати за послугу: «відшкодування витрат за електроенергію» у сумі 539,78 грн та послугу «вивезення ТПВ на метр квадратний» в сумі 259,42 грн, за період з жовтня 2021 року по жовтень 2024 року;

14. Визнати незаконною бездіяльність ТОВ «Інвестбудгаличина» щодо нездійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 за Актами-Претензіями співвласника будинку ОСОБА_2 від 02 серпня 2022 року, 17 листопада 2022 року, 16 січня 2023 року та 01 травня 2023 року усім споживачам у відповідному багатоквартирному будинку;

15. Стягнути з ТОВ «Інвестбудгаличина»на користь ОСОБА_1 передплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , збитки в сумі 168,80 грн;

16. Стягнути з ТОВ «Інвестбудгаличина»на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено. Зустрічну позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року позов ТОВ «Інвсестбудгаличина» - задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестбудгаличина» заборгованість за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 11 141,48 грн та судові витрати в сумі 3 028 грн.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що питання про прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом, або залишення її без руху, або повернення мало бути вирішено судом протягом п?яти днів з дня надходження її до суду згідно ч. 9 ст. 10, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 187 ЦПК України.

Суд не звернув уваги, що зміст заявлених первісних та зустрічних позовних вимог пов`язані між собою як підставою виникнення, так і поданими доказами, а тому обидва позови взаємопов`язані та виникають з одних правовідносин, їх спільний розгляд є доцільним, оскільки задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, зустрічна позовна заява відповідає вимогам ст. ст. 175-177, 194 ЦПК України, подана у встановленому законом порядку, підсудна Оболонському районному суду м. Києва, а тому підстав для відмови у прийняті зустрічної позовної заяви по справі у суду першої інстанції не було.

Вважає, що прийняття зустрічного позову не буде мати своїм наслідком суттєве утруднення вирішення спору. Натомість, дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушених прав.

Також не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції, розглядаючи справу у порушення правових норм вийшов за межі позовних вимог та з власної ініціативи змінив предмет позову, зазначивши у резолютивній частині оскаржуваного рішення взаємовиключні висновки: про задоволення позовних вимог ТОВ «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, та стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (яка не тільки не входить до складу ЖК послуг, а і не передбачена на законодавчому рівні) у розмірі 11 141,48 грн.

Вказував, що у позовній заяві позивач зазначив, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на утриманні у ТОВ «Інвестбудгаличина» з 20 березня 2015 року, для мешканців якого ним надаваються житлово-комунальні послуги, що на його думку, підтверджується копією Додаткової угоди б/н до Договору про передачу в управління багатоквартирного житлового будинку № М1200315 від 20 березня 2015 року, долученого до матеріалів справи.

Однак матеріали справи не містять копії Додаткової угоди б/н до Договору про передачу в управління багатоквартирного житлового будинку.

Крім того, позивачем не надано до суду жодних договорів укладених ТОВ «Інвестбудгаличина» на постачання теплової енергії, електричної енергії, води та послуг водовідведення для потреб з 20 березня 2015 і до моменту звернення в суд з даним позовом.

Оскільки ТОВ «Інвестбудгаличина» не має ліцензію на провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання (виробництво та або транспортування та/або постачання питної води споживачам) та/або Централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічної води), не є виконавцем даної послуги, а водопровід в будинку не було передало на баланс ПрАТ «Київводоканал», відповідно між ними не існують договірні відносини.

Тому нарахування плати за такі послуги є незаконним, а вимога про стягнення заборгованості за оплату ЖК послуг в розмірі 11 141,48 грн., до складу якої входить нарахування за зазначені послуги безпідставною.

Послуги «послуги служби консьєржів» та «додаткові інформаційні послуги» нарахування оплати за які, також формують заборгованість за ЖК послуги, не є житлово-комунальними послугами, згідно положень ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", не входять до Обов`язкового переліку робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 190 від 27 липня 2018 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 року за № 934/32386, а тому є додатковими, і мають бути оформлені окремими договорами, до істотних умов яких входить погоджена сторонами їх вартість. Оскільки такі договори не укладались між сторонами (відповідно умови надання таких послуг, їх вартість та порядок оплати сторонами не обумовлювалась), то вимоги первісного позову про стягнення заборгованості за ЖК послуги в розмірі 11 141,48 грн. є безпідставними, так як до їх складу також входить неправомірне нарахування у період з жовтня 2021 року по жовтень 2024 року плати за додаткові послуги служби консьєржів» у сумі 3 642,50 грн, та «додаткові інформаційні послуги» в сумі 6,00 грн.

Відзив на апеляційні скарги на адресу апеляційного суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, від 06 листопада 2024 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно договору № МІ200315 від 20 березня 2015 року укладеного між ПП «Харон-Вестоіл», як забудовником та ТОВ «Інвестбудгаличина», як балансоутримувачем, про передачу на баланс багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . Балансоутримувач з дати підписання акту приймання-передачі будинку з балансу на баланс укладає угоди на постачання теплової енергії, електричної енергії, води та послуг з водовідведення для потреб будинку у встановленому законодавством порядку.

Розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації №297 від 15 червня 2015 року, присвоєно об`єкту нерухомого майна поштову адресу АДРЕСА_1 .

Наказом ТОВ «Інвестбудгаличина» № 13 від 01 березня 2018 року затверджено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для ЖК «Яскравий» у розмірі 8,50 грн. за 1 кв.м.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, не здійснює платежів за житлово-комунальні послуги та утримання житла, у зв`язку з чим станом 14 жовтня 2024 року утворилась заборгованість, в сумі 11 141,48 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову в прийнятті зустрічної позовної заяви та її повернення мотивував своє рішення тим, що оскільки позови є різними за своєю правовою природою, обраним способом захисту, заявлені в них вимоги є різними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін спору, що зумовлює самостійний предмет їх доказування та враховуючи, те що відповідач ініціює вимоги у зустрічному позові від імені інших осіб, а також залучає до участі третю особу, яка не фігурує у первісному позові, суд прийшов до висновку, що спільний розгляд вказаних позовів є недоцільним, а тому вбачає визначені законом підстави для повернення зустрічної позовної заяви заявнику.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Інвестбудгаличина», суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем ТОВ «Інвестбудгаличина» надавались власнику квартири послуги з утримання будинку і прибудинкової території, який, у свою чергу отримував вказані послуги і користувався ними, а отже, у відповідача виник обов`язок оплатити ці послуги.

Заперечуючи проти позову відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на спростування обов`язку, як мешканця вказаного помешкання та споживача послуг, якими забезпечується будинок, щодо їх належної оплати.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно дот частини другої статті 49 ЦПК України одним із спеціальних прав відповідача є право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Зустрічний позов - це позов, який подається відповідачем до позивача у тому самому судовому процесі задля захисту проти первісних позовних вимог.

Метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків - уникнення постановлення суперечливих судових рішень.

Частиною першою статті 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Спеціальні вимоги щодо змісту зустрічного позову та умови його прийняття до спільного розгляду з первісним позовом визначено частиною другою статті 193 ЦПК України. Так, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина третя статті 193 ЦПК України).

Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємо суперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі №910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У цій справі предметом первісного позову є вимоги ТОВ «Інвестбудгаличина» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а предметом зустрічного позову є вимоги, щодо захисту його прав споживача, як споживача послуг.

Проаналізувавши зміст вимог первісного та зустрічного позовів суд доходить висновку, що вимоги обох позовних заяв стосуються відносин, що виниклии між сторонами щодо надання послуг в тому числі і щодо утримання будинку та прибудинкової території. Разом з цим, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість повернення зустрічного позову заявнику, оскільки об`єднання вказаних позовів в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним, адже позови містять різний предмет, зміст вимог та обставини, які підлягають доказуванню.

Так, вимоги первісного позову обумовлені неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової територіїх, в той час як зустрічний позов стосується дотримання постачальником послуг своїх обов`язків щодо комунікації зі споживачем та коректності здійснення нарахувань.

Суд першої інстанції не позбавлений можливості вирішити позовні вимоги товариства без одночасного вирішення зустрічного позову. А ОСОБА_1 не позбавлений права пред`явлення до суду самостійного (а не зустрічного) позову з заявленими ним вимогами, що не порушує його права на доступ до правосуддя.

Апеляційний суд також звертає увагу, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом може призвести до безпідставного затягування розгляду справи та порушення розумних строків розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а також, що зустрічний позов мав бути прийнятим та розглянутим разом з первісним позовом, оскільки вимоги є взаємопов`язані і спільний їх розгляд доцільним, колегія суддів оцінює критично, оскільки первісні та зустрічні позовні вимоги не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про повернення зустрічної позовної заяви із тих підстав, що за своїм предметом вони не є взаємопов`язаними і задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову й спільний їх розгляд є недоцільним, то апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року.

З огляду на вищевикладені обставини справи апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року підлягає залишенню без змін.

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Інвестбудгаличина» з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, власник житлового приміщення несе також обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, є обов`язком споживача таких послуг, згідно пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що встановивши, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 109 м2, яка отримав надані ТОВ «Інвестбудгаличина»послуги, однак ухиляється від оплати наданих послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за такі послуги, з в сумі 11 141,48 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не був обраний і не був призначений управителем; що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач набув статусу управляючої компанії багатоквартирного будинку відповідно до вимог чинного законодавства висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на наступне.

Відповідно до договору № МІ200315 від 20 березня 2015 року укладеного між ПП «Харон-Вестоіл», як забудовником та ТОВ «Інвестбудгаличина», як балансоутримувачем, про передачу на баланс багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . Балансоутримувач з дати підписання акту приймання-передачі будинку з балансу на баланс укладає угоди на постачання теплової енергії, електричної енергії, води та послуг з водовідведення для потреб будинку у встановленому законодавством порядку.

Розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації №297 від 15 червня 2015 року, присвоєно об`єкту нерухомого майна поштову адресу АДРЕСА_1 .

Наказом ТОВ «Інвестбудгаличина» № 13 від 01 березня 2018 року затверджено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для ЖК «Яскравий» у розмірі 8,50 грн. за 1 кв.м.

Частинами 1, 2, 5 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.

Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним .

Згідно з висновком Верховного Суду у складі у постанові від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 , презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним)

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Отже, оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для опарення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що будь-яка із сторін договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 березня 2018 року, або інша заінтересована особа зверталась до суду з позовом про визнання цього договору недійсним, а в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» договір є обов`язковим для виконання всіма співвласниками, то доводи відповідача з приводу не отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії та з централізованого водовідведення, є безпідставними та не можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, оскільки матеріалами справи доведено, що позивач є управителем будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який надавав послуги згідно з договором від 01 березня 2018 року, а відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів щодо неналежного надання послуг позивачем та відсутності заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, то суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підтвердження наявності заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги позивачем надано розрахунки щодо основного боргу, які на думку колегії суддів є правомірними та відповідають обставинам справи і не спростовані відповідачем. Власного розрахунку апелянтом не надано. Також, апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування розміру тарифів, відповідно до яких було проведено розрахунок заборгованості.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення, то розподіл судових витрат не проводиться.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року та на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Текст постанови складено 30 липня 2025 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв