ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24077/23

Провадження № 22-ц/820/1658/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Плінська І.П.,

з участю позивача, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Заворотної О.Л. від 12 травня 2025 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 24.07.2020 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг 15000 доларів США на безпроцентній основі для задоволення власних потреб, які зобов`язався повернути 31.12.2020 року. На підтвердження укладення та виконання договору позики позичальник 24.07.2020 року власноруч написав розписку і передав позикодавцю. Відповідно до п. 6 договору позика повертається у доларах США, або у гривні по курсу Українського міжбанківського валютного ринку на момент повернення. Відповідач частково повернув кошти в розмірі 40000 грн., уникає повернення решти боргу.

За наведеного позивач просив стягнути з ОСОБА_3 борг за договором позики від 24.07.2020 року в сумі 13905,91 доларів США, а також понесені судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.03.2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 13905,91 доларів США та 5084 грн. судового збору.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 08.10.2024 року заочне рішення скасоване, а справу призначено до судового розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом осіб в судове засідання.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.05.2025 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову відповідно до ухвали суду від 07.11.2024 року, у вигляді арешту транспортного засобу марки AUDI моделі A4, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне і задовольнити його позов. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність факту надання позики відповідачеві. Зазначає, що відповідно до умов договору позики від 24.07.2020 року, договір підписувався одночасно з борговою розпискою. Договором від 24.07.2020 року визначено умови надання в борг грошових коштів у розмірі 15000 доларів США. Додатком до договору позики від 24.07.2020 року є розписка позичальника. Договір підписаний сторонами, а також дружиною позичальника ОСОБА_4 . Боргова розписка, копія якої є в матеріалах справи, писалася та підписувалася також ОСОБА_2 . Відповідач жодного разу не зазначив, що він не писав боргову розписку, а наголошував, що хоче бачити оригінал розписки. Апелянт стверджує, що 13.12.2024 року оригінал розписки ОСОБА_2 від 24.07.2020 року був викрадений з автомобіля позивача разом з іншими документами та речами, про що внесено відомості до ЄРДР за №0003807 від 14.12.2024 року. На його думку, суд безпідставно відмовив йому у витребуванні копій матеріалів вказаного кримінального провадження. Також суд помилково відмовив у клопотанні про допит свідка ОСОБА_5 , представника ПП «Коннект», який був присутній під час оформлення на роботу ОСОБА_2 , коли той писав заяви про прийом на роботу, підписував договір позики, отримував кошти 15000 доларів США, власноруч писав розписку про отримання коштів.

У відзиві ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну, а рішення - залишити без змін. Зазначає, що він при прийнятті на роботу в ПП «Коннект» не отримував жодних коштів, в тому числі згідно договору розписки від 24.07.2020 року. Між сторонами станом на 24.07.2020 року існували відносини як кандидата на посаду та роботодавця. Позивач змушував своїх працівників при прийнятті на роботу підписувати типові боргові розписки як гарантію того, що працівник не викраде автомобіль та побутову техніку, яка знаходиться в автомобілі та ввірена йому для подальшої реалізації. Написана ним розписка була розірвана в день його звільнення з роботи у зв`язку з належним виконанням трудових обов`язків, її оригінал не міг бути наданий суду. Попередньо понесені ним судові витрати складають 20000 грн.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що сторони 24.07.2020 року уклали договір позики, за умовами якого позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, передає у користування позичальнику грошові кошти (надалі іменується позика), а позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцеві у визначений цим договором строк.

Відповідно до п.п. 2, 3 договору від 24.07.2020 року позика надається позичальнику на безпроцентній основі, цільове призначення позики на власні потреби.

За пунктом 4 договору позики від 24.07.2020 року позикою є грошові кошти у розмірі п`ятнадцять тисяч доларів США.

Згідно з п. 5 договору позики від 24.07.2020 року встановлено термін повернення позики до 31 грудня 2020 року у м. Хмельницькому.

Пунктом 13 договору від 24.07.2020 року сторони погодили, що цей договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі позикодавцем позичальнику обумовленої суми, про що видається розписка.

Згідно з п. 14 договору від 24.07.2020 року дружина позичальника ОСОБА_6 дає згоду на укладення даного договору. Повідомляє, що договір буде укладатися в інтересах їх сім`ї та на умовах, які попередньо ними обговорені, з текстом договору ознайомлена та повідомляє, що вони відповідають їх спільному волевиявленню.

Додатком до договору позики від 24.07.2020 є розписка позичальника.

Договір підписаний позикодавцем ОСОБА_1 , позичальником ОСОБА_2 та дружиною позичальника ОСОБА_6 .

24.07.2020 року ОСОБА_2 подав заяву директору ПП «Коннект» про прийняття на роботу, наказом директора ПП «Коннект» (засновником якого є ОСОБА_1 ) від 24.07.2020 № 19К ОСОБА_2 прийнято на посаду менеджера з регіонального розвитку з посадовим окладом згідно штатного розпису з 27.07.2020 року.

Наказом директора ПП «Коннект» від 29.10.2021 № 20К ОСОБА_2 звільнено з посади менеджера з регіонального розвитку згідно з ст. 38 КЗпП з 29.10.2021 року.

Наказом директора ТОВ «Прайм технікс Україна» (засновником якого є ОСОБА_1 ) від 29.10.2021 року № 16К ОСОБА_2 прийнято на посаду менеджера з регіонального розвитку з 01.11.2021 року.

Наказом директора ТОВ «Прайм технікс Україна» Кветка А.Р. від 23.03.2023 року ОСОБА_2 звільнено 23.03.2023 року з посади менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку на підставі ст. 38 КЗпП.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт передачі грошових коштів відповідачу за договором позики, не надав оригінал розписки, тому відсутні підстави для стягнення цього боргу з відповідача на його користь.

Доводи про помилковість цих висновків суду є безпідставними, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

З розписки має вбачатися як сам факт отримання в борг, тобто із зобов`язанням повернення певної грошової суми, так і дата її отримання.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Отже, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

ОСОБА_1 не надав суду оригінал розписки відповідача ОСОБА_2 від 24.07.2020 року, посилаючись на викрадення зазначеної розписки з його автомобіля 13.12.2024 року разом з іншими особистими документами.

Здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0003807 від 14.12.2024 року за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України, зареєстрованого за заявою ОСОБА_1 , не доводить факту викрадення оригіналу розписки від 24.07.2020 року у ОСОБА_1 .

Позивачем не надано оригінал розписки відповідача від 24.07.2020, а відповідач стверджує про знищення розписки у зв`язку з відсутністю претензій майнового характеру у роботодавця на час його звільнення, відтак суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги копію розписки ОСОБА_2 від 24.07.2020 року.

Суд також правильно констатував, що квитанція від 31.05.2023 року про переказ 40000 грн. відповідачем на користь позивача (без зазначення призначення платежу, як «поповнення банківської картки»), не свідчить про визнання боргу за цією розпискою відповідачем та зарахування вказаних коштів ним на погашення боргу.

За наведеного суд першої інстанції правильно констатував недоведеність факту отримання ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 15000 дол. США від позикодавця ОСОБА_1 належними та допустимими доказами.

Згідно з статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Отже, виходячи зі змісту ч.2 ст. 1047, ч.2 ст. 1051 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання сторони позивача про допит як свідка ОСОБА_5 , працівника ПП «Коннект», який нібито був присутній під час підписання договору позики, написання розписки та отримання 15000 доларів США ОСОБА_2 .

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.ст. 15, 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру».

Правнича допомога відповідачу в справі надавалася адвокатом Глебою П.О. на підставі ордеру від 10.11.2024 року та договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.08.2024 року ОСОБА_2 (а.с. 102 т.1), який не містить умов щодо розміру та порядку оплати клієнтом адвокату гонорару (винагороди).

Відповідно до п. 5.1 вказаного договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару (винагороди) та фактичних витрат понесених в зв`язку із наданням правової допомоги за договором, окремо обумовлюються сторонами та може визначитися додатковою (ми) угодою (ми) до цього договору.

Проте сторона відповідача не подала відповідну додаткову угоду, в якій би сторони визначили перелік послуг та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару (винагороди).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 надав акт надання правової (правничої) допомоги від 24.06.2025 року, згідно якого адвокатом (передано), а клієнтом прийнята правова (правнича) допомога щодо підготовки процесуальних документів у межах розгляду справи № 686/24077/23 в суді апеляційної інстанції та участь у судових засіданнях становить 20000 грн.

Водночас договір не містить умови про сплату гонорару ОСОБА_2 адвокату Глебі П.О. за надану правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, як це передбачено нормами ч. 2 ст. 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру».

Отже, з врахуванням п. 5.1 вказаного договору суд не може встановити розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, на підставі поданих нею доказів.

Відтак клопотання про відшкодування понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 04 серпня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк