ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1732/24
Провадження №2/477/497/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Клюсевич-Шараповою Н.М.,

без участі сторін,

розглянувши цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області

про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог вказував, що нотаріальному оформленню цієї спадщини, на яку він претендує як спадкоємець першої черги спадкування за законом, заважає відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на вказану нерухомість, так як дружина придбала будинок 16 жовтня 1990 року у радгоспу Пвденний Жовтневого району Миколаївської області за укладеним в простій письмовій формі без його нотаріального посвідчення.

Посилаючись не те, що дружина на законних підставах набула право власності на будинок, тому він входить до складу спадщини і має перейти до нього в порядку спадкування.

В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Представник позивача надала заяву з проханням розглядати справу без її участі і участі позивача та задовольнити позов.

Представник відповідача подав суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також зазначив про можливість розгляду справи без його участі.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на час смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за цією ж адресою..

Згідно з ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Заповіту спадкодавиці судом не встановлено, тому спадкування після її смерті повинно здійснюватися за законом.

Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, виписаних у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Позивач як чоловік померлої, відповідно до ст. 1261 ЦК України, відноситься до спадкоємців першої черги за законом після її смерті.

Він вчасно, в передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

За його заявою 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П. було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до копії цієї спадкової справи на час смерті спадкодавиці з нею також були зареєстровані спадкоємці, які відповідно до ст. 1261 ЦК України відносяться до спадкоємців першої черги спадкування за законом: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

В той же час вони подали заяви про відмову від спадщини.

Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем після смерті дружини.

В подальшому він оформив спадщину на земельну ділянку, площею 2,014 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але отримав письмове роз`яснення від 13 червня 2024 року про неможливість оформлення ним спадщини за законом на вказаний будинок через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів договір купівлі-продажу нерухомого майна не був посвідчений нотаріально і право власності на будинок не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.

За пунктами 4.1, 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, факт прийняття спадщини а також наявність правовстановлюючих документів, у разі їх відсутності, роз`яснює про вирішення такого питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

16 жовтня 1990 року між радгоспом Південний Жовтневого району Миколаївської області та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір купівлі-продажу, за яким перший продав, а остання купила житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбулося.

Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) до складу якого увійшла також Шевченківська сільська територіальна громада, і с. Шевченко, а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район.

Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином.

Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України).

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року.

Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього.

Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що його сторони узгодили всі суттєві умови угоди, в тому числі й ціну, а потім виконали зобов`язання за ним, тому суд вбачає достатньо підстав вважати, що укладений договір купівлі-продажу будинку є дійсним і ОСОБА_2 правомірно набула його у власність.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Згідно технічного паспорту на будинок, складеного комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» в 2024 році, житловий будинок по АДРЕСА_1 має житлову площу 30,3 кв.м., загальну площу 45,3 кв.м., рік побудови 1963.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав законно ОСОБА_2 і після її смерті він в порядку спадкування повинен відійти спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто позивачу як єдиному спадкоємцю першої черги спадкування за законом, який прийняв спадщину.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на нерухомість в порядку спадкування за законом.

За викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Р.В. Козаченко