30.07.2025 Справа № 756/8272/25
Номер справи 756/8272/25
Номер провадження 2/756/5032/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретаря судового засідання - Лисенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 28 квітня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 270.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 28 квітня 2017 року між сторонами укладено шлюб. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що спільне життя між сторонами не склалися через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, сторони втратили почуття любові один до одного. Вважає, що причиною припинення шлюбних відносин слугувала несумісність характерів та поглядів на сімейне життя. На цей час шлюбні відносини між сторонами припинені, подружжя разом не проживає, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, подальше сумісне життя, примирення та збереження шлюбу неможливе. З цих підстав позивач просив шлюб між сторонами розірвати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2025 року головуючим суддею визначено Шролик І.С.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року відкрито провадження та призначено до розгляду на 30 липня 2025 року.

12 червня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов про розірвання шлюбу, у якому відповідач вказала, що не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки спільне життя фактично припинене і його відновлення вважає неможливим. Разом з тим, відповідач категорично не погоджується з формулюваннями, наведеними позивачем в якості обґрунтування позовних вимог та причин припинення шлюбу. Крім того, вказує, що заперечує щодо твердження, наведеного позивачем у позовній заяві про те, що спір щодо майна відсутній, оскільки у відповідачки відсутня достовірна інформація щодо складу, обсягу та місцезнаходження спільно нажитого майна. Крім того, ОСОБА_2 вказує, що під час шлюбу позивач отримав у спадок квартиру у місті Харків, яка, на думку відповідачки, може стосуватися інтересів сина. Також зазначає, що позивач не інформував відповідачку про його активи, прибутки або придбання. Зазначає, що позивач сплачував аліменти лише формально. У зв`язку з чим, позивач просить взяти до уваги те, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу, витребувати інформацію про майновий стан позивача.

17 червня 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій заперечує щодо обставин викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема щодо утримання дитини та поділу майна, зазначає, що ОСОБА_1 не має майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 червня 2025 року. Просить позовну заяву задовольнити та розірвати шлюб між сторонами.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому, разом з відповіддю на відзив подали клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача та позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Суд відмовляє відповідачу у задоволенні заявлених у відзиві вимог щодо витребування інформації про майновий стан позивача, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити: 1) найменування (ім`я) позивача і номер справи; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем; 4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується; 5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання; 7) заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті; 8) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, зокрема, змагальність та диспозитивність.

Частина п`ята статті 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Одним з принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Суд встановив, що з наявних матеріалів справи слідує, що позивачем заявлено позовну вимогу про розірвання шлюбу. Зазначене свідчить, що під час подання позову про розірвання шлюбу позивач не порушував питання про поділ майна подружжя, тому суд не може виходити за межі позовних вимог та вирішувати питання щодо витребування відомостей про майновий стан позивача з метою подальшого вирішення спору про поділ майна подружжя. З цих підстав, суд не може задовольнити вимоги позивача, викладені у відзиві щодо витребування у позивача інформації про його майновий стан.

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд, заслухавши у судовому засіданні позицію позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28 квітня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 270, видане свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 28 квітня 2017 року.

Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_2 .

Подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує.

Клопотань про надання терміну для примирення сторони не заявляли.

Згідно з ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Щодо

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 104, 112, 113, 114, 115 СК України, ст. ст. 12, 19, 81, 223, 258, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 квітня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 270.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 30 липня 2025 року.

Суддя І.С. Шролик