Справа № 524/870/25
Провадження №2/524/3278/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Воблікової І. О.,

позивача/відповідача - ОСОБА_1 ,

позивача/відповідача - ОСОБА_2 ,

представника позивача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинський Олександр Юрійович, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинський Олександр Юрійович, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просила визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина і спадкоємці за законом другої черги за правом представлення - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали нотаріусу відповідні заяви.

Постановою від 23 листопада 2023 року приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинський Олександр Юрійович відмовив у видачі свідоцтв про право власності на спадщину за законом, пославшись на відсутність належним чином оформленої заяви про відмову від прийняття спадщини від імені спадкодавця за заповітом.

Оскільки вона не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину у позасудовий спосіб, тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою від 31 січня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив підготовче засідання.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою, у якій просив визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_5 , виклавши доводи, аналогічні зазначеним у первісному позові.

Ухвалою від 31 березня 2025 року суд прийняв цю зустрічну позовну заяву, а ухвалою від 22 травня 2025 року закрив підтовче провадження і призначив справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , її представник та ОСОБА_2 підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити.

ОСОБА_4 та приватний нотаріус Мушинський О. Ю. належним чином повідомлені у судове засідання не з`явилися, останній надав суду заяву, у якій просив проводити судовий розгляд справи без його участі.

Заслухавши сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею першою Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною першою статті 15 та пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема , визнання права.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 січня 1993 року № 34 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, зокрема, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим 09 листопада 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (серія НОМЕР_1 ). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 31 грудня 1993 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 травня 2003 року № 4-1053 та свідоцтва про право на спадщину від 16 травня 2003 року № 4-1056.

08 листопада 2023 року спадщину прийняла спадкоємиця за законом другої черги за правом представлення ОСОБА_1 , подавши нотаріусу відповідні заяви; 23 листопада 2023 року приватний нотаріус Мушинський О. Ю. завів спадкову справу № 82/2023; 25 січня 2024 року із заявою про прийняття спадщини за правом представлення звернувся також племінник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 .

Факт родинних відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_5 підтверджується копіями: свідоцтва про народження № НОМЕР_2 ; довідки органу реєстрації актів громадянського стану від 13 березня 2002 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу від 22 листопада 2023 року; свідоцтва про народження серії № НОМЕР_3 , виданого 04 червня 1953 року; свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 28 червня 1969 року; свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 23 жовтня 1987 року, актовий запис № 2133; свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 03 вересня 1993 року; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 . Отже, батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були рідним братом та сестрою, відповідно ОСОБА_1 є племінницею останньої. ОСОБА_2 помер до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 .

Факт родинних відносин ОСОБА_2 з ОСОБА_5 підтверджується копіями: посвідки про народження № НОМЕР_2; довідки від 13 березня 2002 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу від 22 листопада 2023 року; свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого 28 червня 1968 року; посвідки про народження № НОМЕР_10 . Отже, батько ОСОБА_2 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були рідним братом та сестрою, відповідно ОСОБА_2 є племінником останньої. ОСОБА_2 помер до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11 , виданого 29 липня 1996 року.

Допитані свідки ОСОБА_6 (дружина брата ОСОБА_5 та мати ОСОБА_1 ) та ОСОБА_7 (сусід ОСОБА_5 ) повідомили суд, що ОСОБА_5 проживала одна, у певний період отримувала допомогу від соціального працівника, від послуг якого згодом відмовилася та отримувала допомогу щодо побутових питань від ОСОБА_6 , декілька разів зверталася до ОСОБА_7 за отриманням допомоги з питань користування телефонним апаратом. У подальшому стан її здоров`я погіршився і її було госпіталізовано до лікарні, після виписки з якої її стан не покращився і вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім того, ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_4 останній раз навідував ОСОБА_5 у 2014 році, його місце перебування їй не відоме. Відповідаючи на запитання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_7 також повідомив, що нікого за місцем проживання ОСОБА_5 , окрім ОСОБА_6 та її дочки ОСОБА_1 , жодного разу не бачив, про наявність у неї сина не знав.

Під час допиту свідка позивач ОСОБА_1 також повідомила суд, що у день смерті ОСОБА_5 вона телефонувала її сину ОСОБА_4 та повідомила його про це, але він лише поросив замовити від його імені вінок для могили матері.

З довідки ТОВ ЖЕП «Перспектива» від 05 вересня 2024 року № 21 убачається, що на момент смерті ОСОБА_5 разом із нею в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб не значилось; актом № 25 від 15 листопада 2024 року, складеним свідками (сусідами ОСОБА_5 ): ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , останні підтвердили факт, що ОСОБА_5 на день смерті проживала одна, ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 не проживав починаючи з 2013 року.

У договорі на організацію поховання ОСОБА_5 № 0000-006176 від 09 листопада 2023 року замовником є ОСОБА_1 , рахунок-фактура від 09 листопада 2023 року № 6176 щодо ритуальних послуг також оформлено на замовника ОСОБА_1 .

З постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 серпня 2024 року та від 14 січня 2025 року вбачається, що до приватного нотаріуса звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 . За інформацією з Спадкового реєстру йому стало відомо про наявність заповіту, складеного за життя спадкодавцем на ім`я ОСОБА_4 та посвідченого нотаріусом Прокопом Д. О. Водночас ОСОБА_4 заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк не подав, разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини не проживав. Місце його проживання не відоме. Посилаючись на статтю 1268 ЦК України, зазначив, що є категорія спадкоємців, які вважаються такими, що прийняли спадщину, незалежно від волевиявлення. Відсутність належним чином оформленої заяви про відмову від прийняття спадщини від імені спадкоємця за заповітом унеможливлює перевірку факту повної цивільної дієздатності такого спадкоємця.

На виконання вимог ухвали суду приватний нотаріус Мушинський О. Ю. надав суду копію спадкової справи ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії заповіту, складеного ОСОБА_5 05 червня 2019 року, вбачається, що вона все своє майно заповіла своєму сину - ОСОБА_4 .

З наданої на адвокатський запит відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області від 14 грудня 2024 року № 1131/30.1-35 вбачається, що в архіві наявний актовий запис № 1087 від 23 листопада 1959 року про народження ОСОБА_4 , актового запису про його смерть не виявлено.

У витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено - ОСОБА_10 , матір`ю - ОСОБА_5 .

На виконання вимог ухвали суду листом від 02 квітня 2025 року № 09-2202 Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення повідомило суд, що станом на 01 квітня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку в органі опіки та піклування як недієздатна або обмежено дієздатна особа не перебуває, опіка чи піклування щодо нього не встановлювалася.

Після ознайомлення з цією відповіддю ОСОБА_1 повторно звернулася до приватного нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак останній відмовив та роз`яснив можливість вирішення цього питання у судовому порядку.

Суд у цій справі має надати правову оцінку щодо права спадкоємців за законом другої черги на отримання свідоцтва про право на спадщину за померлим спадкодавцем за відсутності поданої у встановлений законодавством строк заяви про прийняття спадщини або заяви про відмову від прийняття спадщини від спадкоємця першої черги за заповітом.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За загальним правилом доказом постійного проживання із спадкодавцем є відповідна відмітка в паспорті спадкоємця про реєстрацію його місця проживання.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц.

Встановивши, що ОСОБА_4 не зареєстрований за адресою реєстрації та місця проживання спадкодавця ОСОБА_5 , за свідченнями допитаних у судовому засіданні свідків та за наданою ТОВ ЖЕП «Перспектива» інформацією на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не прожив, суд виходить із того, що дія частини третьої статті 1268 ЦК України на ОСОБА_11 не розповсюджується.

З постанов приватного нотаріуса Мушинського О. Ю. та матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_4 у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини не подав.

Щодо відсутності належним чином оформленої заяви ОСОБА_11 про відмову від прийняття спадщини за заповітом, складеним спадкодавцем ОСОБА_5 , суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - дня смерті спадкодавця (частина друга статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зазначено, що: «80. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування. 81. У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї. 82. Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності».

Окрім того, відступаючи від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», Велика Палата в цій справі конкретизувала, зазначивши, зокрема, таке: «…тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування)».

За обставинами цієї справи ОСОБА_4 є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5 за заповітом та за законом як спадкоємець першої черги, отже, повинен був вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк, однак не вчинив цього.

При цьому суд звертає увагу, що оскільки ОСОБА_4 , будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та маючи на меті реалізувати свої спадкові права, мав обов`язок звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк як спадкоємець першої черги за законом й незалежно від його обізнаності про наявність заповіту, складеного на його ім`я, навіть у разі невчинення нотаріусом певних дій щодо його повідомлення саме собою не створює перешкоди позивачу у прийнятті спадщини та не унеможливлювало подання ним заяви про прийняття спадщини у строк, визначений статтею 1270 ЦК України.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 реалізував своє право на відмову від прийняття спадщини шляхом неподання як спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, отже, у інших осіб ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) виникло права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права.

За правилами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово ; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі, зокрема, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно із статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у другу чергу - відповідно до статті 1262 ЦК України - рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Статтею 1266 ЦК України регулюється спадкування за правом представлення. Так, відповідно до частини четвертої цієї статті племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зазначив, що в основі спадкування за законом є принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб із урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. За змістом статей 1258, 1259 й інших положень книги 6 ЦК України необхідно розмежовувати поняття «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом у межах певної черги, впливають такі юридичні факти, як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (статті 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження юридичного зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черг спадкування.

Спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, за яким спадкоємці включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який не є окремою підставою або видом спадкування. Суб`єктами спадкування за правом представлення є певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям нижчої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу) (постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18).

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є племінниками спадкодавця ОСОБА_5 та звернулися у передбачені статтею 1270 ЦК України строки, набули права на спадкування її майна за правом представлення на ті частки спадщини, які належала б за законом їхнім батькам.

При цьому суд критично оцінює доводи нотаріуса, як підставу для відмови у видачі свідоцтв про право власності зазначеним спадкоємцям, відсутність належним чином оформленої заяви про відмову від прийняття спадщини від імені спадкоємця за заповітом, посилаючись на неможливість перевірки факту повної цивільної дієздатності останнього, та виходить із презумпції психічного здоров`я, відповідно до статті 3 Закону України від 22 лютого 2000 року № 1489-III «Про психіатричну допомогу» суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Ураховуючи наведене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

Керуючись статтями 13, 76-81, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинський Олександр Юрійович, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_5 .

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинський Олександр Юрійович, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач/відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач/відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_13 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомо, остання відома адреса: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 04 серпня 2025 року.

Суддя Т. М. Ковальчук