Справа №473/4906/24 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/1444/25
Постанова

Іменем України

04 серпня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Локтіонової О.В.,

із секретарем Носіковим І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боднарука Василя Васильовича на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ухвалене 04 червня 2025 року о 16:08 год, під головуванням судді Лузан Л.В., в приміщенні суду першої інстанції, повне судове рішення складено того ж дня, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич Інна Миколаївна, про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Боднарука В.В., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , зазначивши третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М., про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява, обґрунтована тим, що позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області 17 жовтня 2022 року, є власником 6/25 часток в нежитловій будівлі з підвалом цегляним літ А-2, загальною площею 909,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане майно вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке належало останній на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області.

Згідно примітки до Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, спадкове майно, крім іншого, складається із підвалу ІХ пл. 20,8 кв м.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 21 квітня 2003 року, частина підвалу площею 20.8 кв м. у підвальному приміщенні під літерою ІХ було виділено в натурі на плані.

На теперішній час, відповідачкою заблоковано вхід до підвалу під літ. ІХ, площею 20.8 кв.м., шляхом замурування дверного отвору, який використовується нею без відповідного оформлення будь-яких прав.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні, розпорядженні належною їй часткою підвалу ІХ площею 20,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати дверний отвір з боку коридору загального користування, площею 21,5 кв м, позначеного на плані під номером VI та закласти дверний отвір з кімнати площею 20,8 кв м, позначеної на плані під номером ІХ до банкетного залу площею 136,9 кв м., позначеного на плані під номером ІІІ.

04 червня 2025 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі виник між сторонами з приводу частки підвалу ІХ площею 20,8 кв м. Надані позивачкою правовстановлюючі документи не містять відомостей про складові частини об`єкта нерухомого майна, в тому числі щодо належності позивачці вказаного спірного підвалу або його частки.

Судом зазначено, що копія технічного паспорта не підтверджує право власності та відповідно, не замінює собою свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документ, не дає право володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю, оскільки є лише документом, який фіксує технічні дані об`єкта та в жодному випадку не впливає та не змінює правового становища позивачки в даній справі в контексті права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

ОСОБА_1 своє право власності на спірне приміщення, у заявленому нею розмірі належними та допустимими доказами не підтвердила.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Боднарук В.В. посилаючись на незаконність рішення районного суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд залишив поза увагою, що згідно примітки до Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, спірне приміщення підвалу під літ. ІХ площею 20.8 кв м увійшло до переліку об`єктів майна успадкованого ОСОБА_1 після смерті її матері, про що також зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 2022 року.

Право власності на 6/25 часток спадкового майна належним чином було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджує її право власності, тому вважає його набутим на законних підставах.

Зазначає, що до суду першої інстанції надано усі можливі підтверджуючи докази належності позивачці спірного об`єкта нерухомого майна та правильно обрано спосіб захисту у суді.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 , успадкувала після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 6/25 часток в праві приватної спільної часткової власності на нежитлову будівлю з підвалом цегляну, зазначену на плані за літ А-2, загальною площею 909,5 кв м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане нерухоме майно належало спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на її ім`я Виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області 28 липня 2011 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 2022 року, зареєструвала право власності на 6/25 часток зазначеної нежитлової будівлі. 3/100 частки будівлі складаються з: приміщення №22 пл. 13,3 кв м, приміщення №23 пл.17,7 кв м, загальною площею 31,0 кв м.

Зазначені правовстановлюючі документи не містять відомостей про складові частини об`єкта нерухомого майна, в тому числі щодо належності позивачці спірного підвалу ІХ площею 20,8 кв.м або його частки.

ОСОБА_2 є власником нежилого приміщення, розташованого АДРЕСА_2 , про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05 жовтня 2004 року (свідоцтво видане на підставі договору купівлі продажу, укладеного 18 березня 1996 року між представництвом Фонду державного майна України в Вознесенському районі та ОСОБА_2 ).

Також, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 лютого 2024 року, ОСОБА_2 є власником нерухомого майна підвального приміщення площею 43 кв м., зазначеного на плані за літерою А-2п/д, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (попередні власники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ),

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, наявні інші співвласники у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_1 просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні приміщенням частки підвалу ІХ площею 20,8 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За положеннями ч. 1 та ч. 4 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У п. 33 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого: відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів про те, що ОСОБА_1 є законним власником підвалу ІХ пл. 20,8 кв м, яким за відсутності правових підстав користується відповідачка, унаслідок чого чиняться перешкоди у здійсненні права власності позивачки, матеріали справи не містять.

Надана позивачкою копія технічного паспорта не підтверджує право власності та, відповідно, не замінює собою свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документ, не дає право володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю, оскільки є лише документом, який фіксує технічні дані об`єкта.

Крім того, у даній справі судом першої інстанції також встановлено, що за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, наявні інші співвласники у справі спільної часткової власності на спірне нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні спірним нежитловим приміщенням.

Встановивши наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 успадкувала та належним чином оформила своє право власності на спадкове майно, що підтверджує її право власності на спірний об`єкт нерухомості, є безпідставними. Адже, ОСОБА_1 успадкувала не конкретне приміщення, а лише 6/25 часток нерухомого майна, тобто його частку з цілої нежитлової будівлі з підвалом, зазначеної на плані літ А-2, загальною площею 909,5 кв м, без визначення конкретних приміщень у нежитловій будівлі. Тому, у разі незгоди позивачки з порядком користування спірною будівлею, вона не позбавлена у передбаченому законом порядку права на надання їй у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат суд апеляційної інстанції не здійснює.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боднарука Василя Васильовича залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повне судове рішення складено 05.08.2025 р.