ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/659/25 Номер провадження 22-ц/814/2955/25Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участі секретаря судового засідання Грицак А.Я.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 09:27:41 год до 09:49:16 год; дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначена) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, просив ухвалити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме: у свідоцтві про народження від 24 квітня 1980 року, довідці про навчання від 16.07.2021 за № 98, ОСОБА_2 насправді є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зазначити, що з 24.08.1991 по 13.11.1991 він проживав на території України.

В обґрунтування заяви вказує, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Управління державної міграційної служби України в Полтавської області Зіньківського сектору для отримання паспорта громадянина України, але отримав відмову, оскільки їм не вдалось встановити його особу.

Він та його мати постійно проживали у АДРЕСА_1 , однак на даний час ця територія знаходиться на окупованої території і неможливо отримати будь-які довідки.

Він навчався в Курдюмівській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 12 м. Дзержинськ, Донецької області з 1988 по 1996 рр..

У свідоцтві про народження його прізвище записано, як « ОСОБА_2 », однак у військовому квитку, він зазначений як « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Сайхун, Сайхунабадський район, Сирдар`їнська область, Республіка Узбекистан.

Факт постійного проживання з матір?ю в Донецькій області можуть підтвердити свідки, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Подання вказаної заяви зумовлено неможливістю отримання паспорту громадянина України, внаслідок різниці у написані його прізвища та ім`я в довідці та інших документах.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено.

Встановлено юридичний факт того, що свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , довідка про навчання від 16.07.2021 №98 видана Курдюмівською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів №12 м. Дзержинськ Донецької області, відповідь УДМС України в Полтавській області - у яких зазначено « ОСОБА_2 », дійсно належать ОСОБА_1 .

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , уродженець республіка Узбекистан, с. Сайхун Сайхунабадського району Сирдар`їнської області, постійно проживаючий без реєстрації в Україні, за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно проживавав на території України в період з 24 серпня 1991 року по 13 листопада 1991 року.

В апеляційній скарзі Управлінням ДМС України в Полтавській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що під час судового розгляду судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі надані докази по справі та не визначено мети встановлення юридичних фактів заявником.

Зазначає, що заявнику необхідно встановити факт належності до громадянства України, що регулюється ЗУ «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданням з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006. Положення підпункту «в» пункту 10 розділу II Порядку і законодавчих положень свідчить, що законодавець визначає перелік документів відповідно до правового статусу особи станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року. Відповідно до ст.17 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963, в редакції, діючій на 13.11.1991 (втратив чинність 01.01.2004) місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Таким чином, є дві категорії неповнолітніх: особи, що не досягли 15 років та особи віком від 15 до 18 років. Особи, що не досягли 15 років (станом на 24 серпня або на 13 листопада 1991 року) подають один з таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в У країні за станом на 13 листопада 1991 року.

Звертає увагу, що якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.

Таким чином, законодавець встановлює вичерпний перелік документів для встановлення належності до громадянства України.

Вказує, що заявником надане свідоцтво про народження, у якому відомості про батьків такі: батько - ОСОБА_5 ; мати - ОСОБА_6 .

При цьому відсутні документи, що підтверджують проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_6 на території України в період з 24 серпня 1991 року по 13 листопада 1991 року.

У зв`язку з тим, що м.Дзержинськ (м.Торецьк) Донецької області є тимчасово окупованою територією, отримати відповідні документи у встановленому законом порядку немає можливості.

Враховуючи обставини справи, наявні в особи документи та необхідні факти для встановлення належності до громадянства України визначені Законом, заявнику необхідно було встановити в судовому порядку: - факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 в неповнолітньому віці разом з матір`ю ОСОБА_6 .

Відзив на апеляційну скаргу судом не отримано.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в республіці Узбекистан, с. Сайхун Сайхунабадського району Сирдар`їнської області, його батьками зазначені: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.9, 11).

З довідки від 16.07.2021 року №98, виданої Курдюмівською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів №12 м. Дзержинськ Донецької області, вбачається, що ОСОБА_1 з 1988 року по 1996 рік навчався в даному освітньому закладі (а.с.6, 52).

На даний час м. Дзержинськ Донецької області є окупованою територією України, і отримання будь яких документів чи внесення в них змін не можливо.

Згідно довідки про звільнення ДОН №09534 ОСОБА_2 , на якій мається фотокартка, вказано громадянство - Україна, звільнився 16.02.2011 року (а.с.49-50).

Як вбачається з листа ГУ НП в Полтавській області від 21.05.2024, в системі інформаційно комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» виявлено фотозображення гр ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.57)

Відповідно до військового квитка НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який підтверджує освіту здобуту на території м. Джержинська у 1996 року у графі освіта, прийняв військову присягу на вірність народу України 21.05.2000, проходив службу в ЗСУ, що підтверджується військовим квитком виданим Міністерством Оборони (а.с.13-17).

З вказаного військового квитка також вбачається, що ОСОБА_1 був взятий на облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 04.11.2022, а в подальшому його 19.10.2024 знято з військового обліку військовозобов?язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.16)

Заявник звернувся до Зіньківського сектору Управління ДМС України в Полтавській області для отримання паспорта громадянина України.

Як вбачається з листа завідувача Зіньківського сектору управління ДМС України в Полтавській області від 23.05.2024, ОСОБА_7 відмовлено в отриманні паспорта громадянина України, оскільки по наявних діючих реєстрах про документування паспортом місце реєстрації на території України станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991 не можливо (а.с.7).

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунтованості заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України: суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України: в судовому порядку може бути встановлений факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України Про громадянство України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України Про громадянство України громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ Про громадянство України (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України Про громадянство України і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього Закону дає чітке визначення поняття безперервне проживання на території України та проживання на території України на законних підставах. Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Основним доводом апеляційної скарги і заперечень на заяву у суді першої інстанції є твердження про те, що заявник за станом на 1991 рік був неповнолітнім, тому для підтвердження належності до громадянства України у судовому порядку має бути встановлений виключно факт його проживання на території України разом з батьками або ж проживання його батьків на території України.

Таке розуміння закону є хибним з огляду на таке.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

Відповідно до п.10 Порядку, на який посилається Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, за змістом наведеного нормативного акта для підтвердження належності до громадянства України особи, яка була неповнолітньою, є достатнім рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Ні у суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області не навело обставин або ж доказів про те, що заявник не проживав постійно на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки у досліджених вище документах прізвище та ім`я заявника зазначено ОСОБА_2 , замість вірного ОСОБА_8 , тому в позасудовому порядку документально підтвердити факт, щоб отримати паспорт громадянина України неможливо.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не проживав на території України матеріали справи не містять. Відомостей про те, що ОСОБА_1 є громадянином іншої держави матеріали справи також не містять.

Навпаки матеріали справи містять довідку від 16.07.2021 року №98, видану Курдюмівською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів №12 м. Дзержинськ Донецької області з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 1988 року по 1996 рік навчався в цьому освітньому закладі (а.с.6, 52); прості арифметичні підрахунки дають підстави обгрунтовано вважати встановленим, що на момент прийняття до навчального закладу заявнику було 8 років (вочевидь, він не міг самостійно проживати на території України), а на момент закінчення учбового закладу йому було 16 років і цей період припадає на час проголошення Акта Незалежності України, а саме 24 серпня 1991 року, а також на час набрання чинності Законом України "Про громадянство України" - 13 листопада 1991 року.

Встановивши обставини справи, оцінивши належність та допустимість доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, ст.374, ст.375, ст.382,ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 липня 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов