АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року

м. Чернівці

справа № 715/3726/24

провадження 22-ц/822/539/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Одинака О.О.

секретаря Тодоряка Г.Д.

з участю представника позивача ОСОБА_1

учасники справи

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2025 року, головуючий у першій інстанції Григорчак Ю.П.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 у листопаді 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики від 19 червня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В.

Відповідно до пункту 8 договору дружина позичальника ОСОБА_4 надала згоду на укладення чоловіком ОСОБА_3 цього договору позики, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В. 19 червня 2024 року за реєстровим номером 2093.

За змістом умов договору ОСОБА_3 отримано у борг 608250 грн, що еквівалентно 15000 доларів США, які зобов`язався повернути до 19 грудня 2026 року, сплачуючи щомісячно суму грошей в гривнях, еквівалентну 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день повернення (тобто станом на 19 число кожного місяця, починаючи з наступного після нотаріального посвідчення цього договору, до настання повного погашення боргу).

На підставі пункту 2 договору грошові кошти передані ОСОБА_2 та одержані ОСОБА_3 до підписання договору.

Посилався на не виконання ОСОБА_3 зобов`язання за договором позики, не здійснив жодної оплати та прострочив повернення частини позики.

Згідно із пунктом 5 договору у разі прострочення повернення чергової частини позики протягом трьох місяців підряд, ОСОБА_2 має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася до вказаного в договорі строку.

Просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 621750 грн, що еквівалентно 15 000 доларів США.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 несплачену суму боргу в сумі 621750 грн, що еквівалентно 15 000 доларам США за курсом Національного банку України станом на 07 листопада 2024 року.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2025 року заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2025 року скасовано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 несплачену суму боргу в сумі 621750 грн, що еквівалентно 15 000 доларам США за курсом Національного банку України станом на 07 листопада 2024 року.

Вирішено питання з розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, відсутності ОСОБА_3 при посвідченні договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позики від 19 червня 2024 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В., не підписання ОСОБА_3 спірного договору.

Вказує, що у зв`язку з ухваленням заочного рішення за відсутності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання чи належить ОСОБА_3 підпис, вчинений на спірному договорі позики, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В. 19 червня 2024 року за реєстровим номером 2094.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для захисту права ОСОБА_2 у обраний спосіб, стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 несплачену суму боргу в сумі 621750 грн, що еквівалентно 15 000 доларам США за курсом Національного банку України станом на 07 листопада 2024 року у солідарному порядку.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив встановленим, вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору позики від 19 червня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В., надання дружиною позичальника ОСОБА_4 згоди на укладення ОСОБА_3 цього договору, не виконання ОСОБА_3 зобов`язання за договором позики.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

До матеріалів справи приєднано договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позики від 19 червня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В.

Відповідно до пункту 8 договору дружина позичальника ОСОБА_4 надала згоду на укладення чоловіком ОСОБА_3 цього договору позики, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В. 19 червня 2024 року за реєстровим номером 2093.

За змістом умов договору ОСОБА_3 отримано у борг 608250 грн, що еквівалентно 15000 доларів США, які зобов`язався повернути до 19 грудня 2026 року, сплачуючи щомісячно суму грошей в гривнях, еквівалентну 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день повернення (тобто станом на 19 число кожного місяця, починаючи з наступного після нотаріального посвідчення цього договору, до настання повного погашення боргу).

На підставі пункту 2 договору грошові кошти передані ОСОБА_2 та одержані ОСОБА_3 до підписання договору.

Згідно із пунктом 5 договору у разі прострочення повернення чергової частини позики протягом трьох місяців підряд, ОСОБА_2 має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася до вказаного в договорі строку.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

На підставі частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із частиною 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2022 року у справі № 686/16244/21 (провадження № 61-5011св22) зроблено висновок, що: «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) зазначено: «судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу від 03 червня 2016 року продаж частки 80 % у статутному капіталі товариства за домовленістю сторін вчиняється за 5 520 000,00 грн. Гроші у вказаній сумі продавці отримали у відповідних частках повністю до підписання зазначеного договору. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за частки у статутному капіталі товариства здійснені повністю та про те, що немає претензій до покупців щодо оплати з боку продавців. Велика Палата Верховного Суду вважає, що цей пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцями грошей, суму цих грошових коштів та пропорції, в якій вони отримані кожним з продавців, є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в частині першій статті 73 ГПК України, а тому вони є доказом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 73 ГПК України вони є письмовим доказом. Щодо правової оцінки пункту 5 спірного договору як розписки Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Розписка у такому значенні є письмовим доказом згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 73 ГПК України. Таке розуміння узгоджується із законом. Так, відповідно до частини першої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 545 ЦК України в разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання; у цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 937 ЦК України письмова форма договору зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчено розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тому пункт 5 спірного договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання покупцями грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів та пропорції, у якій вони отримані кожним з продавців, є розпискою».

До матеріалів справи приєднано договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позики від 19 червня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького

міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В.

За змістом пункту 1 договору ОСОБА_2 передано у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 608250 грн, що еквівалентно 15000 доларів США, ОСОБА_3 зобов`язався повернути ОСОБА_2 зазначену суму грошових коштів у строк до 19 грудня 2026 року, сплачуючи щомісячно суму грошей в гривнях, еквівалентну 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день повернення (тобто станом на 19 число кожного місяця, починаючи з наступного після нотаріального посвідчення цього договору, до настання повного погашення боргу).

На підставі пункту 2 договору грошові кошти передані ОСОБА_2 та одержані ОСОБА_3 до підписання договору.

З огляду на наведене договором між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позики від 19 червня 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В., доведено факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 608250 грн, що еквівалентно 15000 доларів США, та зобов`язання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 зазначену суму грошових коштів у строк до 19 грудня 2026 року, сплачуючи щомісячно суму грошей в гривнях, еквівалентну 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день повернення (тобто станом на 19 число кожного місяця, починаючи з наступного після нотаріального посвідчення цього договору, до настання повного погашення боргу).

Згідно із пунктом 5 договору у разі прострочення повернення чергової частини позики протягом трьох місяців підряд, ОСОБА_2 має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася до вказаного в договорі строку.

Відповідно до пункту 8 договору дружина позичальника ОСОБА_4 надала згоду на укладення чоловіком ОСОБА_3 цього договору позики, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В. 19 червня 2024 року за реєстровим номером 2093.

Згода ОСОБА_4 на укладення чоловіком ОСОБА_3 договору позики свідчить про вчинення договору в інтересах сім`ї.

До побідних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 127/1139/17 (провадження № 61-37543св18).

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Наведений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 1524/2-567/12 (провадження № 61-12083св18).

Встановивши невиконання ОСОБА_3 зобов`язання за договором між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позики від 19 червня 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В., вчинення ОСОБА_3 правочину в інтересах сім`ї, суд першої інстанції дійшов обгрунтовнаого висновку про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 позики в сумі 621750 грн, що еквівалентно 15 000 доларам США за курсом Національного банку України станом на 07 листопада 2024 року у солідарному порядку.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, заперечуючи проти позову, посилався на те, що при посвідченні договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позики від 19 червня 2024 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В. не був присутній, не підписував спірного договору.

Водночас ОСОБА_3 в апеляційній скарзі вказував на необхідність призначення судової почеркознавчої експертизи.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (частина перша статті 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_3 клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису на договорі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позики від 19 червня 2024 року, посвідченому приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В., не заявлялось.

Отже доводи ОСОБА_3 , на які є посилання в апеляційній скарзі, що договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позики від 19 червня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В., не підписував, не спростовують факт вчинення правочину та отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 608250 грн, що складає 15000 доларів США.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовувалася відсутність підстав для виконання зобов`язання.

Отже, ОСОБА_3 не спростовано презумпцію правомірності договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позики від 19 червня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Світличною О.В.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З огляду на наведене заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2025 року, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 28 липня 2025 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді Н. К. Височанська

О. О. Одинак