П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року м. Київ

Справа № 756/13650/20

Провадження: № 22-ц/824/64/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Жука М. В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ТОВ «Перший український експертний центр» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що у період з 01.10.2012 року по 26.12.2018 року перебував на балансі у позивача, яке його обслуговувало. Відповідач не здійснював своєчасну та регулярну оплату за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, компенсацію за опалення до укладення прямого договору з постачальником, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість, яка стягувалась на підставі судових наказів, що в подальшому були скасовані. Посилаючись на викладене, ТОВ «Перший український експертний центр» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 29 362,50 грн, інфляційні втрати в розмірі 4 206,75 грн та три проценти річних в розмірі 1 950,89 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року позов ТОВ «Перший український експертний центр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Перший український експертний центр» 29 362,50 грн заборгованості, 1 950,89 грн три проценти річних, 4 206,75 грн інфляційних втрат, 2 102 грн судового збору, а всього 37 622,14 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що на даний спір не поширюються правила виключної підсудності, тому справа не підсудна Оболонському районному суду міста Києва. Вказав, що позивач на час розгляду справи не був ані балансоутримувачем будинку, ані виконавцем послуги утримання будинку і прибудинкової території, ані управителем будинку, який здійснює таке утримання, тобто у нього взагалі відсутнє право вимоги до відповідача, як споживача. Розрахунок заборгованості позивача у розумінні положень ст.ст. 77,78 ЦПК України не можна вважати належним і допустимим доказом, оскільки його складено з порушенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Враховуючи, що стягнення 4 206,75 грн інфляційних і 3 % річних у розмірі 1 950,89 грн є похідними від стягнення неіснуючої суми основного боргу, а тому ці вимоги також не підлягають задоволенню. Судом безпідставно не застосовано позовну давність з відмовою у стягненні сум заборгованості, нарахованих до 27.10.2017 року, не встановлено періоду виникнення та правової природи суми у розмірі 2 248,20 грн на початку спірного періоду, а тому повторно просив застосувати позовну давність, перебіг якої не переривається подачею заяви про видачу судового наказу, і не продовжується у зворотному часі на періоди до 27.10.2017 року, в які не було дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), чи воєнного, надзвичайного стану.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Щепанська Д. В. в інтересах ТОВ «Перший український експертний центр» заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, а справа розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 119 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 12.09.2011 року (а.с. 122, т. 1).

Відповідно до витягу № 3 з протоколу засідання правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15.08.2012 року № 29 погоджено ДП «Екос» передачу експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр» будинків разом з інженерними мережами в існуючому стані згідно наданого переліку, зокрема будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 23, 24, т. 1).

Актом приймання-передачі на баланс обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 від 01.10.2012 року ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло на баланс указаний житловий будинок (а.с. 25-28, т. 1).

Як убачається зі змісту листа ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 13.06.2013 року, з метою організації належної експлуатації житлових будинків, переданих до комунальної власності територіальної громади м. Києва, що знаходились на обслуговуванні житлових управлінь «Південне» та «Лівобережне», структурних підрозділів ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд» будинок за адресою: АДРЕСА_2 , з 01.10.2012 року передано на обслуговування ТОВ «Перший український експертний центр» (а.с. 93, т. 2).

Зі змісту листа ДП «Екос» від 21.12.2012 року убачається, що ПАТ «ХК «Київміськбуд», як замовник будівництва об`єктів нерухомості, вправі приймати рішення стосовно передачі таких об`єктів експлуатуючим організаціям на баланс та обслуговування, в тому числі і передання житлового будинку по АДРЕСА_2 ТОВ «Перший український експертний центр» (а.с. 89, т. 2).

01.10.2012 року між ТОВ «Перший український експертний центр» (замовник) та ТОВ «Фірма «Володар-Роз» (перевізник) укладено договір № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ), предметом якого є надання послуг по вивезенню та знешкодженню (захороненню) твердих побутових відходів, накопичених у замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги в розмірі і на умовах, визначених цим договором (а.с. 77-80, т. 1).

З довідки ТОВ «Фірма «Володар-Роз» та ТОВ «Перший український експертний центр» убачається, що останніми погоджено графік вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів, адреса, тип та кількість контейнерів, зокрема по АДРЕСА_5 в м. Києві (а.с. 81, т. 1).

Відповідно до актів наданих послуг ТОВ «Фірма «Володар-Роз» надало ТОВ «Перший український експертний центр» послуги по вивезенню та знешкодженню (захороненню) твердих побутових відходів за період з жовтня 2017 року по 31.12.2018 року на загальну суму 3 192 807,10 грн (а.с. 82-105, т. 1).

01.10.2012 року між ТОВ «Перший український експертний центр» (замовник) та МПП «Перун» (виконавець) укладено договір № 47 на комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується у 2012 році надати послуги з технічного обслуговування ліфтів за формою повного технічного обслуговування, а замовник - прийняти й оплатити такі послуги відповідно до умов цього договору та діючого законодавства України (а.с. 138-144, т. 1).

Згідно актів здачі-приймання робіт (надання послуг) МПП «Перун» виконані роботи по технічному обслуговуванні ліфтів у 2012 році згідно договору № 47 на комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів (а.с. 152-177, т. 1).

15.11.2012 року між ТОВ «Перший український експертний центр» (замовник) та ТОВ «Спутнік-Крим» (виконавець) укладено договір № 107-О на технічне обслуговування пожежних систем, предметом якого є виконання робіт з технічного обслуговування систем: автоматичної адресної пожежної сигналізації, оповіщення людей при пожежі, системи протидимного захисту, системи автоматичного газового пожежогасіння машинного приміщення ЛТПП, що змонтовані в приміщенні житлових будинків, в тому числі і по АДРЕСА_5 в м. Києві (а.с. 40-44, т. 1).

Згідно додатку № 1 до даного договору загальна вартість робіт становить 86 032,94 грн (з урахуванням ПДВ), з них 1 848,84 грн вартість робіт по АДРЕСА_5 в м. Києві (а.с. 45-48, т. 1).

Згідно актів виконаних робіт від 31.10.2017 року, 29.12.2017 року, 31.01.2017 року, 28.02.2018 року, 30.04.2018 року, 31.05.2018 року, 30.06.2018 року, 31.07.2018 року, 31.08.2018 року, 30.09.2018 року, 31.10.2018 року, 30.11.2018 року, 29.12.2018 року до договору № 107-О на технічне обслуговування пожежних систем ТОВ «Супутнік-Крим» надало ТОВ «Перший український експертний центр» в жовтні 2017 року, грудні 2017 року, січні 2018 року, лютому 2018 року, квітні 2018 року, травні 2018 року, червні 2018 року, липні 2018 року, серпні 2018 року, вересні 2018 року, жовтні 2018 року, листопаді 2018 року, грудні 2018 року роботи технічного обслуговування систем: автоматичної адресної пожежної сигналізації, оповіщення людей при пожежі, системи протидимного захисту, системи автоматичного газового пожежогасіння машинного приміщення ЛТПП, що змонтовані в приміщенні житлових будинків, в тому числі і по АДРЕСА_2 (а.с. 49-76, т. 1).

01.08.2013 року між ТОВ «Перший український експертний центр» (замовник) та ДП «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» (підрядник) укладено підрядний договір № 21/13 на технічне обслуговування обладнання систем ОДС (ДСС), предметом якого є організація і виконання підрядником робіт з технічного обслуговування обладнання систем ОДС (ДСС) на об`єктах замовника згідно додаткам № 1-12 до договору (а.с. 106-108, т. 1).

Згідно актів здачі-приймання робіт (надання послуг) ДП «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» виконані роботи по технічному обслуговуванні систем ОДС за період з жовтня 2017 року по грудень 2018 року на загальну суму 386 830,22 грн (а.с. 110-119, т. 1).

Згідно акту-претензії споживача ОСОБА_1 про неналежне надання або ненадання послуг від 15.12.2015 року, підписаного за участі споживачів квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , висловили ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Перший український експертний центр» претензію щодо якості теплопостачання з 10 по 15 грудня 2016 року (а.с. 68, т. 2).

03.04.2017 року розпорядженням ВО КМР (КМДА) № 386 затверджено зміни до тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше 20 числа або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (а.с. 132-136, т. 1).

Додатком № 1 до оголошення про намір здійснити зміну тарифів визначено складові тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, нарахованих відповідно до Порядку формування тарифів, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 року № 869 з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 17.07.2015 року № 515 (а.с. 137, т. 1).

Відповідно до акту № ОУ-00305 від 27.12.2018 року МПП «Перун» проведено за замовленням ТОВ «Перший український експертний центр» роботи по обслуговуванню ліфтового обладнання, загальна вартість яких склала 340 890,24 грн з урахуванням ПДВ, з них 7 108,72 грн по АДРЕСА_5 в м. Києві (а.с. 37-39, т. 1).

26.12.2018 року відповідно до акту приймання-передачі житлового будинку передано з управління ТОВ «Перший український експертний центр» в обслуговування ОСББ «Йорданська-1» житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с. 178-180, т. 1).

15.02.2019 року головою правління ОСББ «Йорданська-1» затверджено акт огляду технічного стану багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 та його прибудинкової території (а.с. 114-117, т. 2).

Відповідно до довідки Головного управління житлового забезпечення ВО КМР (КМДА) від 12.09.2011 року, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості (а.с. 122, 123, 127-128, т. 1).

Згідно розрахунку за житлово-комунальні послуги заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.01.2015 року мав заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 2 248,20 грн, за період з січня 2015 року по грудень 2018 року за надані послуги з утримання будинку становить 27 124,62 грн, за період з березня по квітень 2015 року з опалення 161,04 грн, а всього 29 362,50 грн (т. 1 а.с. 11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існували договірні правовідносини щодо участі в утриманні будинку та прибудинкової території, а також сплати комунальних послуг до укладення відповідачем прямих договорів з постачальниками цих послуг, ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання щодо оплати цих послуг не виконував. У зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 29 362,50 грн, інфляційні втрати в розмірі 4 206,75 грн та три проценти річних в розмірі 1 950,89 грн.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

ТОВ «Перший український експертний центр» здійснює свою діяльність, направлену на надання житлово-комунальних послуг юридичним та фізичним особам, експлуатацію житлового фонду, об`єктів соціально-побутового та іншого призначення, в тому числі: технічне обслуговування будинків. У своїй діяльності позивач керується Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими нормативно-правовими документами у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15.08.2012 року), житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр».

ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на подальшу експлуатацію та обслуговування, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.10.2012 року.

Отже, позивач у справі, у період часу, за який порушується питання про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, був належною обслуговуючою організацією, а тому має права, передбачені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Позивачем надавались житлово-комунальні послуги по будинку АДРЕСА_2 згідно тарифу, який був затверджений відповідним розпорядженням КМДА та сформований у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 року № 869.

При цьому нормами Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено, що управитель або виконавець повинен надавати споживачу акти виконаних робіт щомісячно щодо фактично наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

У відповідності з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки з матеріалів справи встановлено, що відповідач є власником квартири у будинку, який обслуговує позивач та яким відповідачу були надані житлово-комунальні послуги, які він в свою чергу своєчасно та у повному обсязі не сплачував, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2015 року по 03.09.2020 року.

Разом з цим, як видно із наданого позивачем розрахунку заборгованості, до загального розміру боргу включено 2 248,20 грн з приміткою «заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 01.01.2015 року». Розрахунок не містить жодного обґрунтування щодо нарахування вказаної суми та вказівки на період часу, протягом якого утворилась зазначена заборгованість.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 2 248,20 грн з відповідача.

При цьому, відповідач не спростував наявність у нього заборгованості за період з 01.01.2015 року по 03.09.2020 року, який, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 27 114,30 грн, і ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача.

Водночас, з матеріалів справи убачається, що відповідач просив застосувати строки позовної давності, керуючись ст. 257 ЦК України, на що колегія суддів відмічає.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належить, зокрема, часткова сплата боржником, або з його згоди іншою особою, основного боргу та/або сум санкцій.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 року у справі № 663/2070/15-ц, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня, після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 01.09.2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року. 3 того часу приписи ст. 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.05.2018 року у справі № 903/509/17).

Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.

3 огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21.01.2015 року у справі № 6-214ц14 і від 13.01.2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23.05.2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

За таких обставин, подання позивачем заяви про видачу судового наказу, а також отримання ухвали про скасування судового наказу, не може бути підставою для переривання строку позовної давності.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем з 01.01.2015 року по 03.09.2020 року убачається, що ОСОБА_1 не сплачував плату за житлово-комунальні послуги (а.с. 8-11, т. 1).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо переривання строку позовної давності за вимогою ТОВ «Перший український експертний центр».

У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тому пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

З матеріалів справи убачається, що позивач здійснює нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги з 01.01.2015 року по 03.09.2020 року.

Оскільки, з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з січня 2015 року до березня 2017 року.

Отже, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по вересень 2020 року трирічний строк позовної давності пропущений не був, оскільки на час подання позовної заяви в жовтні 2020 року такий строк був продовжений Законом.

З розрахунку наданого позивачем убачається, що заборгованість на суму 27 114,30 грн нарахована за період з 01.01.2015 року по 03.09.2020 року, при цьому, з урахуванням вищевказаних вимог законодавства, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з січня 2015 року до березня 2017 року, яка складає 12 131,25 грн (а.с. 8-11, т. 1).

Тому, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову в указаній частині з підстав пропуску позивачем позовної давності.

Відтак, за період з 02.04.2017 року до 03.09.2020 року заборгованість відповідача за спожиті послуги складає в загальному розмірі 14 983,05 грн (27 114,30 грн - 12 131,25 грн).

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів відмічає наступне.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З наданого позивачем розрахунку інфляційних втрати та 3 % річних убачається, що останнім такі штрафні санкції нараховані з жовтня 2017 року по лютий 2020 року (а.с. 12, т. 1).

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню в обсязі, визначеному колегією суддів з урахуванням строків позовної даності - за період з 02.04.2017 року до 03.09.2020 року.

Отже, стягненню підлягають інфляційні втрати та 3 % річних за період з 02.04.2017 року до 03.09.2020 року, що становить 3 956,07 грн - інфляційного збільшення та 1 539,75 грн - 3 % річних (кількість днів у періоді 1 251) відповідно.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо визначення підсудності справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Приписами ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено, зокрема, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання житлово-комунальних послуг до квартири АДРЕСА_1 . Отже, такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за комунальні послуги має пред`являтися за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, за правилами виключної підсудності, оскільки позовні вимоги стосуються утримання нерухомого майна.

Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17, зокрема вказано, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

З огляду на наведене, відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що розрахунок заборгованості позивача у розумінні положень ст.ст. 77, 78 ЦПК України не можна вважати належним і допустимим доказом, оскільки його складено з порушенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», колегія суддів відхиляє, оскільки розрахунок являє собою звіт даних, отриманих у результаті опрацювання інформації (нормативної та фінансової) про сплату споживачами плати за отримані житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини у справі, висновки суду не в повній мірі відповідають наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, та як наслідок дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цілому.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги підлягає зміні шляхом зменшення суми боргу з 29 362,50 грн до 14 983,05 грн, і відповідно сума інфляційних втрат та 3 % річних також підлягає зменшенню з 4 206,75 грн до 3 956,07 грн та з 1 950 грн до 1 539,75 грн відповідно.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При подачі позовної заяви ТОВ «Перший український експертний центр» сплатило судовий збір у розмірі 2 102 грн. Оскільки наслідком апеляційного перегляду справи є зменшення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (57,65 %), а саме у розмірі 1 211,80 грн (2 102 грн х 57,65 %).

При подачі апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 3 153 грн. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (42,35 %), а саме у розмірі 1 335,30 грн (3 153 грн х 42,35 %).

Враховуючи зазначене, з ТОВ «Перший український експертний центр» слід стягнути на користь ОСОБА_1 різницю між сумою судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу, у розмірі 123,50 грн (1 335,30 грн - 1 211,80 грн).

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 змінити, зменшивши суму заборгованості з 29 362,50 грн до 14 983,05 грн, і відповідно суму трьох процентів річних з 1 950 грн до 1 539,75 грн, інфляційних втрат з 4 206,75 грн до 3 956,07 грн.

У зв`язку з чим абзац 2 резолютивної частини рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року викласти в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (, адреса: м. Київ, вул. Саперне поле, 14/55, офіс 1004) 14 983,05 грн суми заборгованості, 1 539,75 грн - три проценти річних, 3 956,07 грн - інфляційних втрат, а всього 20 478 (двадцять тисяч чотириста сімдесят вісім) грн 87 коп.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (, адреса: м. Київ, вул. Саперне поле, 14/55, офіс 1004) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 123 (сто двадцять три) 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура