справа № 490/5267/22
головуючий у суді І інстанції Катющенко В.П.
провадження № 22-ц/824/3170/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Філатової Ольги Сергіївни на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 40 000 доларів США у рахунок відшкодування заборгованості за договором позики, а також понесені позивачем судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 06 серпня 2020 року між ним та відповідачем укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав від нього у позику грошові кошти у сумі 40 000 доларів США, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 06 серпня 2020 року.

Термін повернення позики був встановлений відповідно до вимог абзацу другого частини 1 статті 1049 ЦК України.

Вказав, що 14 травня 2022 року, 03 червня 2022 року ним на адресу відповідача направлялися вимоги про повернення позики протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги, проте такі вимоги відповідачем не були отримані, а конверти із вказаними вимогами повертались з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». На неодноразові телефонні дзвінки відповідач не відповідає.

Зважаючи на викладене, позивач дійшов висновку про наявність підстав для стягнення боргу у судовому порядку.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 06 серпня 2020 року у сумі 40 000 доларів США та судовий збір у сумі 12 405 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розпискою від 06 серпня 2020 року відповідачем підтверджено факт укладення договору позики і факт отримання ним у позику 40 000 доларів США від позивача. Судом не було встановлено, що відповідачем, укладений між сторонами, договір у будь-який спосіб оспорювався, відтак укладений договір позики є правомірним.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - Шиша А.Б. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 рок заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Філатова О.С. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд справи, оскільки з 26 лютого 2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в Національній гвардії України, що підтверджується довідкою МВС України військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України від 11 вересня 2023 року та довідкою військової частини № НОМЕР_2 від 14 червня 2024 року.

Апелянт вказує, що відповідач не був обізнаний про наявність оскаржуваного заочного рішення, а також не отримував його.

Наголошує на тому, що порушено право ОСОБА_1 на доступ до участі в судовому засіданні особисто або через представника, а також порушено його право на надання відзиву та письмових пояснень у справі.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що з матеріалів справи вбачається, що жоден письмовий доказ, на підставі якого суд першої інстанції ухвалив оскаржуване заочне рішення, не був належним чином завірений.

Посилається на те, що суд першої інстанції, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі недопустимих доказів, та не доведеністю того, що саме ОСОБА_1 писав власноруч цю розписку, що є порушенням норм процесуального права

Також зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного заочного рішення, судом першої інстанції не враховано практики та позицій Верховного Суду із аналогічних справ.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Шиша А.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без мін.

Відзив обґрунтовано тим, що відповідач, посилаючись на його неналежне повідомлення про час ті місце розгляду справи судом першої інстанції, не подав нових доказів, які б свідчили про те, що він не перебував за зареєстрованим місцем проживання та до зареєстрованого місця проживання не прибував протягом строку несення військової служби, що відповідає строку розгляду справи судом. Позовна заява з додатками відповідачу направлялася як на адресу у місті Миколаєві, так і за адресою зареєстрованого місця проживання. Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції було ужито усіх можливих заходів для повідомлення відповідача.

Відповідачем не подано ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду нових доказів, на підставі яких можна встановити наявність або відсутність обставин (фактів), та які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, та які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Вказує, що доводи представника відповідача про те, що долучені до позовної заяви документи не засвідчені належним чином не заслуговують на увагу, оскільки позовна заява надійшла до суду через систему «Електронний суд».

У судовому засіданні 16 квітня 2025 року на якому були присутні представник позивача - адвокат Шиш А.Б. та представник відповідача - адвокат Філатова О.С., апеляційним судом для встановлення усіх обставин справи зобов`язано представника позивача надати оригінал розписки до наступного судового засідання, яке призначено на 02 липня 2025 року.

У судове засідання 02 липня 2025 року представник відповідача - адвокат Філатова О.С. не з`явилася, подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що вже більше місяця місцезнаходження відповідача не відомо, на телефонні дзвінки він не відповідає, телефон відключений, офіційної інформації на адвокатські запити про місцезнаходження відповідача його військова частина станом на 01 липня 2025 року не надала. Тому у представника відповідача - адвоката Філатової О.С. є необхідність для відкладення розгляду цієї справи для встановлення місцезнаходження та стан відповідача, для того щоб розуміти: чи ще діє на сьогодні договір про надання правової допомоги чи припинив свою чинність.

Вказане клопотання не задоволено апеляційним судом з огляду на те, що на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, про звернення з адвокатськими запитами про місцезнаходження відповідача, представник відповідача доказів не надала.

У судовому засіданні 02 липня 2025 року апеляційний судом оглянуто оригінал розписки від 06 серпня 2020 року, наданий представником позивача - адвокатом Шиш А.Б., виготовлено її копії та посвідчено судом.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Шиш А.Б. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

В апеляційній скарзі наведено доводи про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у суді першої інстанції, оскільки з 26 лютого 2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в Національній гвардії України. Надаючи оцінку указаним доводам, апеляційний суд враховує таке.

Частиною 1 статті 8 ЦПК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина 2 статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2 частини 7 цієї статті).

Відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У ЦПК України законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції із підстави неналежного повідомлення у суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Тлумачення частини 1 статті 8, частини 2 статті 211, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;

невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Судові повістки, які направлялися судом першої інстанції ОСОБА_1 повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 80, 81, 87, 99, 98 т. 1).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), повернення судової повістки з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомленням про дату судового засідання.

27 листопада 2023 року Дніпровський районний суд міста Києва ухвалив рішення.

Таким чином, суд першої інстанції не вжив необхідних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву та докази у справі, чим порушив право сторони на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Отже, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року підлягає скасуванню на підставі пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої ОСОБА_1 позичив гроші у ОСОБА_2 40 000 (сорок тисяч) доларів США (а.с. 8 т. 1).

14 травня 2022 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку направив ОСОБА_1 вимогу про повернення позики протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги, з описом вкладення, яку ОСОБА_1 отримано не було, а конверт із вказаною вимогою повернувся відправнику, ОСОБА_2 , з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 9-13 т. 1).

03 червня 2022 року ОСОБА_2 поштовим відправленням пред`явив ОСОБА_1 вимогу про повернення позики протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги, з описом вкладення, яку ОСОБА_1 отримано не було, а конверт із вказаною вимогою повернувся відправнику, ОСОБА_2 , з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 14-18 т.1).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

У своєму позові ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики від 06 серпня 2020 року 40 000 доларів США.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 40 000 доларів США за указаним договором підтверджується змістом його розписки від 06 серпня 2020 року (а.с. 8 т. 1).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

У справі, що переглядається відповідачем не доведено належного повернення суми позики у розмірі та на умовах, визначених договором.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на недоведеність того, що саме він писав власноруч цю розписку.

У судовому засіданні 16 квітня 2025 року, на якому були присутні представник позивача - адвокат Шиш А.Б. та представник відповідача - адвокат Філатова О.С., апеляційним судом для встановлення усіх обставин справи зобов`язано представника позивача надати оригінал розписки від 06 серпня 2020 року до наступного судового засідання, яке призначено на 02 липня 2025 року.

У судовому засіданні 02 липня 2025 року апеляційний судом оглянуто оригінал розписки наданий представником позивача - адвокатом Шиш А.Б., виготовлено її копії та посвідчено судом.

За відсутності інформації, що є підставою для припинення договору про надання правової допомоги, представник відповідача - адвокат Філатової О.С. у судове засідання 02 липня 2025 року, де апеляційним судом було оглянуто оригінал розписки від 06 серпня 2020 року, не з`явилася.

Таким чином, заперечуючи факт написання ОСОБА_1 розписки від 06 серпня 2020 року, відповідачем не спростовано презумпції правомірності правочину позики, визначену статтею 204 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що письмові докази, на підставі яких суд першої інстанції ухвалив оскаржуване заочне рішення, не були належним чином завірені.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява з додатками подана ОСОБА_2 через систему «Електронний суд».

Відповідно до пункту 27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, до створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Таким чином, усі додатки до створених в «Електронному суді» документів не потребують додаткового засвідчення, оскільки підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів.

Оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт надання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором позики від 06 серпня 2020 року, а відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх заперечень, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Філатової О.С. необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо судового збору.

Відповідно до частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 12 405 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Філатової Ольги Сергіївни задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 06 серпня 2020 року у сумі 40 000 доларів США та судовий збір у сумі 12 405 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 04 серпня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська