Провадження № 2/161/702/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Андріяш Н.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача Кирись Г.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 поданої в її інтересах адвокатом Андріяш Наталією Валеріївною до ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Андріяш Н.В. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1372 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,2344 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: с. Підгайці, Луцький район, Волинська область та частку транспортного засобу марки «Опель Віваро» д.н.з. НОМЕР_1 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, яким заповіла належне їй майно де б воно не знаходилось та з чого б не складалося племінниці ОСОБА_1 .

У визначений законом строк ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують її спорідненість з померлою.

Посилаючись на викладене, просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно по смерті ОСОБА_3 , а саме: частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1372 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:7627, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 02.10.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив у якому він позовних вимог не визнав. Зазначив, що поданий стороною позивача заповіт не відповідає вимогам закону, а відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину було з причин відсутності документів, які підтверджують родинні стосунки між нею та ОСОБА_3 , а не з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав. Посилаючись на викладене просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача в користь відповідача витрати на правову допомогу.

09.12.2024 заявник подала до суду заяву про збільшення позовних вимог у якій просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_3 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно по смерті ОСОБА_3 , а саме: частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами гараж Ю-1, сарай-літня кухня В-1, огорожа 1, за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 46,6 кв.м., земельну ділянку площею 0,1372 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:7627, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

26.05.2025 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що позивач обрала неналежний спосіб захисту, оскільки у цій справі перешкодою для оформлення спадщини в нотаріальному порядку є відсутністю у позивачки документів про родинні відносини між нею та спадкодавцем на підставі яких її можна визнати спадкоємцем за заповітом. Без подання документів про родинні відносини ОСОБА_1 не може виступати позивачем у спорі про визнання право власності на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала та просила задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник позивача просила суд врахувати, що вірною адресою за якою знаходиться земельна ділянка кадастровий номер: :01:001:7627 площею 0,1372 є АДРЕСА_1 , а нею було допущено описку в прохальній частині позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог. З урахуванням наведеного, заявлений позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач та його представник позовних вимог не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову з мотивів наведених у відзиві. Крім того, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що позивач ОСОБА_1 є племінницею померлої ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядає суд.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Метою звернення ОСОБА_1 до суду є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що родинний зв`язок позивача ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_3 підтверджується по лінії матері, а саме матір`ю позивача є ОСОБА_4 (яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_5 ).

ОСОБА_3 є двоюрідною сестрою матері позивача ОСОБА_6 . Матір ОСОБА_3 ОСОБА_7 та матір ОСОБА_6 ОСОБА_8 були рідними сестрами, їхньою матір`ю та відповідно бабою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є ОСОБА_9 .

Вказані факти підтверджуються дослідженими під час розгляду справи доказами, а саме відомостями, які містяться в Церковних книгах с. Теремно та надані Державним архівом Волинської області (а.с. 62-67) І актовими записами про шлюб ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; актовим записом про народження ОСОБА_3 (а.с.157-159).

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 суду пояснили, що позивач ОСОБА_1 є племінницею померлої ОСОБА_3 , у них були дружні та довірливі стосунки. ОСОБА_3 не раз висловлювала своє бажання залишити належне їй майно саме племінниці, а не чоловіком, оскільки останній ображав її та вона мала намір з ним розлучитися. Зазначили, що відповідач одружився з померлою у віці близько 56 років і саме він наполягав на реєстрації шлюбу, попри це померла все господарство вела сама.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла своїй племінниці ОСОБА_1 все належне їй майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося б і взагалі все те, на що вона за законом буде мати право і що буде належати їй на момент смерті. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицькою О.Р. 29.04.2017 та зареєстровано в реєстрі за № 1015.

Таким чином, позивач будучи спадкоємцем майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса з метою прийняття спадщини, проте ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини, а саме, що вона дійсно є племінницею ОСОБА_3 та рекомендовано звернутися до суду.

Встановлення факту родинних відносин для позивача має юридичне значення, оскільки необхідно для спадкування.

Згідно з ч. 5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Проаналізувавши вищевказані докази, суд дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами у їх сукупності факту родинних відносин між нею та ОСОБА_3 , а саме, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_3 , а відтак позовна вимога про встановлення факту родинних відносин підлягає до задоволення.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.92).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1372 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_3 на вказані об`єкти нерухомості підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 29.03.2005 № 20-3 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 394324776 від 10.09.2024.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Як вже було встановлено судом вище, на випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося б і взагалі все те, на що вона за законом буде мати право і що буде належати їй на момент смерті своїй племінниці ОСОБА_1 .

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

18.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви, а тому вважається такою, що прийняла спадщину в порядку, визначеному ст. 1269 ЦК України. Про відмову від її прийняття у визначений законом строк не заявляла.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При цьому, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємиця після смерті ОСОБА_3 позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину та набути права власності на вищевказане нерухоме майно в позасудовому порядку.

Вирішуючи клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі, суд враховує правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 205/2102/19-ц про те, що справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права і обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відтак, клопотання відповідача про закриття провадження у справі є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Враховуючи наведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов з наведених вище підстав слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 9609,12 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 77, 81, 264-265, 268, 315, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1217, 1222-1223, 1233-1235, 1268-1270, 1296 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт родинних відносив, а саме, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно по смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами гараж Ю-1, сарай-літня кухня В-1, огорожа 1, за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 46,6 кв.м. та на частку земельної ділянки площею 0,1372 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:7627.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 9609 (дев`ять тисяч шістсот дев`ять) гривень 12 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта