Єдиний унікальний номер 341/1118/25
Номер провадження 2/341/654/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 липня 2025 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

УСТАНОВИВ

Представник Романенко М. Е. в інтересах ТзОВ «Діджи фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позові просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 14.04.2024 № 7787683 у розмірі 22150,0 грн, витрати на правничу допомогу та судовий збір.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 14.04.2024 № 7787683, у зв`язку з чим у неї виникла загальна заборгованість на суму 22150,0 грн, з яких: 5100,0 грн розмір заборгованості за тілом кредиту, 12464,0 грн розмір заборгованості за процентами, 4586,0 грн розмір заборгованості за пенею.

Ухвалою суду від 02.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито проводження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Судове засідання призначено на 25.07.2025.

У судове засідання 25.07.2025 сторони не з`явились.

Представник позивача у позовній заяві просить справу розглядати без його участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 7).

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, хоч про день, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Копію ухвали від 20.06.2025 надіслано на офіційну зареєстровану адресу відповідачки. Відповідачка документи не отримала, оскільки відсутня за вказаною адресою (а. с. 60).

Водночас до позову долучено докази направлення відповідачці копії позовної заяви з додатками за її зареєстрованим місцем проживання у АДРЕСА_1 (а. с. 33).

Таким чином, відповідачка вважається належним чином повідомленою. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалась, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилала. Ходом розгляду справи не цікавилась. У судове засідання не прибула.

Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи, оскільки відповідачка вважається повідомленою належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавала, а представниця позивача не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

14.04.2024 між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 7787683 (далі Кредитний договір, Договір) (а. с. 14-21).

Відповідно до п. 1.2. на умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Згідно з п. 1.3 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 5100,0 грн. Тип кредиту: кредит.

Відповідно до п. 1.4 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Taблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки договором про споживчий кредит (далі Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.

Відповідно до п. 1.5 Договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов:

п. 1.5.1. стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору;

Згідно з п. 1.6. Договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Відповідно до п. 1.7 Договору денна процентна ставка на дату укладення Договору складає:

п. 1.7.1 за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,20% в день. Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування»: (40392,0 грн/5100,0 грн)/ 360 дн *100% = 2,20% в день.

Згідно з п. 1.8 Договору загальні витрати на дату укладення Договору складають:

п. 1.8.1 за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 40392,0 грн.

Відповідно до п. 1.9 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає:

п. 1.9.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 47541,10% річних.

Згідно з п. 1.10 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає:

п. 1.10.1 за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 45492,00 грн.

Відповідно до п. 1.11 Договору обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого строку та, що Товариство і Споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою, застосовані виходячи з умов застосування цієї ставки, що передбачені Договором, але у межах погодженого строку виконання Споживачем зобов`язань за Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 14.04.2024 або 15.04.2024 (п. 2.2 Договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п. 1.4 Договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку за Договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, Договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.

У підпункті 6.4.2 Договору зазначено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 51.0 грн, починаючи з п`ятого дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання.

Кредитний договір відповідач підписала електронним підписом, одноразовим ідентифікатором С5713.

Згідно з Графіком платежів (Додаток № 1 до Договору) дата видачі кредиту: 14.04.2024; кількість днів у розрахунковому періоді 360; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період: 45492,0 грн; сума кредиту за договору: 5100,0 грн; проценти за користування кредитом 40392,0 грн; реальна річна процентна ставка: 47541,10%; загальна вартість кредиту: 45492,0 грн. Графік платежів підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С5713 (а. с. 22).

Відповідно до паспорта споживчого кредиту до Договору: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту 5100,0 грн; строк кредитування 360 днів; строк та спосіб надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору; стандартна процентна ставка, процентів річних 805,20% річних (2,20% в день), тип процентної ставки фіксована; загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою 40392,0 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 40392,0 грн; реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою 47541,10% (а. с. 37).

Відповідно до листа ТзОВ «Пейтек» від 19.05.2025 № 7 підтверджується, що між ТзОВ «Авентус Україна» укладено договір від 19.01.2022 № 190122-1 про організацію переказу грошових коштів. Відповідно до зазначеного Договору успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТзОВ «Авентус Україна» від 14.04.2024 на суму 5100,0 грн (а. с. 32).

Згідно з розрахунком заборгованості ТзОВ «Авентус Україна» за договором від 14.04.2024 № 7787683 заборгованість становить: за тілом кредиту 5100,0 грн; за процентами 13464,0 грн; штраф 4586,0 грн. Платежі 1000,0 грн. Загальна сума заборгованості 22150,0 грн (а. с. 39-43). Штраф нараховано по 51,0 грн на день з 28.05.2024 до 12.08.2024.

Отже, суд установив, що заявлена до стягнення у цій справі сума 4586,0 грн є неустойкою у виді саме штрафу (п. 6.4.2 Договору), а не пені, як зазначено у позовній заяві.

27.11.2024 між ТзОВ «Діджи фінанс» (далі Фактор) та ТзОВ «Авентус Україна» (далі Клієнт) укладено договір факторингу № 27.11/24-Ф (а. с. 26-30).

Відповідно до п. 1.1 договору факторингу за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до витягу з реєстру боржників з Додатку № 1 до договору факторингу від 27.11.2024 № 27.11/24-Ф до ТзОВ «Діджи фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором у загальному розмірі 22150,0 грн, з яких: 5100,0 грн тіло кредиту; 12464,0 грн заборгованість за процентами, 4586,0 грн заборгованість за пенею (а. с. 12).

Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1077 ЦК України установлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, право вимоги за Договором від 14.04.2024 № 7787683 від ТзОВ «Авентус Україна» перейшло до ТзОВ «Діджи фінанс» на підставі договору факторингу від 27.11.2024 № 27.11/24-Ф.

Суд установив, що за умовами Договору відповідачка отримала кредитні кошти (тіло кредиту) у розмірі 5100,0 грн та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів за Договором не надала.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що заборгованість на підставі Договору в частині тіла кредиту у розмірі 5100,0 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, також, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у сумі 12464,0 грн.

Вирішуючи спір у цій частині, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з частиною першою та другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором від 14.04.2024 № 7787683 (а. с. 39-43), суд установив, що проценти первісним кредитором нараховувались до 12.08.2024 (включно) за ставкою 2,20% на день, тобто по 112,20 грн за день. Проценти нараховано на загальну суму 13464,0 грн. При цьому ОСОБА_1 сплатила частину процентів у розмірі 1000,0 грн 22.05.2024. Тому до стягнення в позові заявлено 12464,0 грн нарахованих процентів.

Отже, не зважаючи на строк дії Договору 360 днів, первісний кредитор нарахував, а позивач просить стягнути проценти та штраф, нараховані виключно до 12.08.2024. Такі вимоги є правом позивача і з огляду на принцип диспозитивності, суд не виходить за їх межі. Щодо обгрунтованості нарахування процентів за Договором за період з 14.04.2024 до 12.08.2024 і заявлення їх до стягнення у розмірі 12464,0 грн суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вищезазначену статтю було доповнено частиною п`ятою згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено пунктом 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

-протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24.12.2023 до 21.04.2024 включно);

-протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 22.04.2024 включно до 19.08.2024 включно);

-з 20.08.2024 включно та надалі - 1%.

Кредитний договір укладено 14.04.2024.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У ч. 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що положення Договору в частині установлення процентів за користування кредитними коштами у розмірі понад 1,5 % на день (тобто, щодо встановлення денної процентної ставки понад 1,5 % на день) у період з 22.04.2024 до 19.08.2024 є нікчемними. Тому нарахування процентів за Договором у цій справі з розрахунку 2,2 % на день з 22.04.2024 до 12.08.2024 є необґрунтованим.

Отже, за період з 14.04.2024 до 21.04.2024 (8 днів) проценти підлягають нарахуванню за ставкою 2,2 % на день та їх розмір становить 897,60 грн (5100 х 2,2 % х 8), за період з 22.04.2024 до 12.08.2024 (113 днів) проценти підлягають нарахуванню за ставкою 1,5 % на день та їх розмір становить 8644,50 грн (5100 х 1,5 % х 113).

Відповідачка відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості сплатила 1000,0 грн в рахунок погашення заборгованості за процентами.

Таким чином, загальна заборгованість за процентами, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 8542,10 грн (897,60 + 8644,50 1000,0).

З огляду на викладене, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором у загальному розмірі 13642,10 грн (5100,0 грн (тіло кредиту) + 8542,10 грн (проценти)).

Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за Договором в частині суми нарахованої пені в розмірі 4586,0 грн, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Як зазначалось вище, за своєю суттю та відповідно до наданого розрахунку і положень Договору, 4586,0 грн є нарахованим саме штрафом, а не пенею.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідачка як боржник порушила зобов`язання за Договором. Доказів сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитом не надала.

Проте, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан триває і не припиняв свою дію в період нарахування штрафу позикодавцем.

Тобто, в цьому випадку відповідачка як позичальник звільнена від обов`язку сплати штрафу за прострочення своїх кредитних зобов`язань, оскільки такі нараховані після укладення кредитного договору з 14.04.2024.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені (штрафу) у розмірі 4586,0 грн задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги від 01.01.2025 № 42649746, додатковою угодою від 02.04.2025 № 7787683 до Договору про надання правничої допомоги від 01.01.2025 № 42649746, актом від 31.03.2025 № 7787683 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом на загальну суму 6000,0 грн (а. с. 10, 23-25, 31).

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідачки не надходило.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 3695,38 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, оскільки позивач подав до суду позовну заяву в електронній формі, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1491,95 грн (а. с. 8).

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259, ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог ч. 4 статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 128, 141, 178, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 279-280, 284, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за кредитним договором від 14.04.2024 № 7787683 у розмірі 13642,10 грн, з яких: 5100,0 грн заборгованість за тілом кредиту, 8542,10 грн заборгованість за процентами.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3695,38 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1491,95 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 30 липня 2025 року.

Учасники:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, код ЄДРПОУ ;

відповідачка ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ