Дата документу 29.07.2025
Справа № 501/1034/25
29 липня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Пушкарського Д.В.,
секретаря судового засідання Карпової Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чорноморського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно виховує, здійснює догляд та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачкою ОСОБА_2 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2012 року по 22 серпня 2024 року, який рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2024 у справі №501/3318/24 розірвано. Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З часу припинення шлюбних відносин донька залишилася проживати в сім`ї позивача, з цього часу дитина знаходиться на повному утриманні та самостійному вихованні батька.
Заявник вказує в позові, що предметом даного спору є встановлення певного юридичного факту, який встановлює правосуб`єктність особи як такою яка самостійно виховує неповнолітню дитину що є необхідним для застосування до заявника вимог ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» для звільнення з військової служби.
На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не сповістила, відзив на позов не надала.
Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Латій О.В. підтримала позов, просила його задовольнити.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2012 по 22.08.2024, який рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2024 у справі №501/3318/24 розірвано (а.с.16-18).
У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16 травня 2016 року, виданого Іллічівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 249 (а.с.11).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2024 у справі № 501/3318/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З письмових пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається, що дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який піклується про дитину та створює належні умови для повноцінного розвитку дитини, виховання, навчання та повністю матеріально забезпечує дитину, тощо. Коли ОСОБА_1 перебуває на службі, дитина проживає в сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які допомагають батькові доглядати дитину (а.с.21-30).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 надали пояснення суду та підтвердили обставини проживання дитини ОСОБА_3 з батьком, та факт піклування та утримання доньки одноособово позивачем ОСОБА_1 .

Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів.

Факт проживання доньки з батьком та перебування дитини на його утриманні не спростований відповідачем.

Згідно характеристики Чорноморського ліцею №4, ОСОБА_8 навчається у закладі з 01 вересня 2022 року. Батько ОСОБА_9 є військовим. Під час відпустки приводить доньку до ліцею, забирає після занять. Цікавиться успіхами доньки. ОСОБА_10 завжди дуже чекає на батька (а.с.32).

Відповідно до довідки Центру позашкільної освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 15.11.2024, батько дитини ОСОБА_1 супроводжує доньку на заняття та відвідує вистави театральної студії «Натхнення» (а.с.33).

Згідно копії паспорту НОМЕР_2 , виданого Красноперекопським РС ГУДМС України в АР Крим 18.04.2012, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації Державної прикордонної служби України дитина в`їхала на територію України 02.09.2022 та більше не залишала територію України (а.с.80).

Відповідно до інформації Міністерства соціальної політики України згідно відомостей, внесених до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, станом на 08.07.2025 відсутня інформація щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.86).

За положеннями ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1,2 та 4 ст.10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п.4 ст.264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Факт проживання дитини з батьком та перебування дитини на його утриманні не спростований відповідачем та підтверджений наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції ООН дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері.

У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України»).

Частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-XII, зокрема, передбачено, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України.

Отже, законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки (військовослужбовці), які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право звільнення з військової служби за наведених підстав.

Диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

Суд вважає, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.

Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін.

Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65Конституції України.

Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.

Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.

Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, в найкращих інтересах дитини суд доходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Іллічівська Одеської області, Україна, РНОКПП НОМЕР_3 , самостійно виховує, здійснює догляд та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя