Справа № 472/239/25
Провадження №2/472/255/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2025 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
з участю секретаря
судового засідання - Дівульської А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у с-щі Веселинове Миколаївської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,
21 лютого 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 14.04.1998 року вона уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку (домоволодіння), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був зареєстрований 14 квітня 1998 року Товарною біржею "Нерухомість-Південь" в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1764.
Наразі, у позивача виникла необхідність у реєстрації місця проживання доньки в належному їй будинку. З цим питанням остання звернулася в ЦНАП Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, проте їй було роз`яснено, що першочергово вона має зареєструвати своє право власності на належний їй будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За такого, з метою приведення правовстановлюючих документів у відповідність до вимог чинного законодавства та з метою внесення відомостей про право власності позивача на вказаний об`єкт нерухомого майна до Державного реєстру речових прав, вона звернулася до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, для чого надала реєстратору Договір купівлі продажу нерухомого майна, посвідчений 14.04.1998 року Товарною біржею "Нерухомість-Південь" в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1764, та реєстраційне посвідчення, але їй було роз`яснено, що вказаний договір мав бути нотаріально посвідченим, а тому є недійсним. Одночасно реєстратор роз`яснив, що ОСОБА_1 може звернутися до суду з позовом про визнання вищевказаного договору дійсним, про що надав відповідне роз`яснення.
У зв`язку з цим, позивач змушена звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав та просить суд: визнанти вказаний договір купівлі-продажу дійсним.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Губська Ю.О. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 10 липня 2025 року представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.
В судове засідання представник відповідача Степівської сільської ради не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронної судової повістки до електронного кабінету. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, про причини неявки не повідомив суду.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не прибула, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. 08 травня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала щодо їх задоволення, а також просила розглянути справу без її участі.
Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 14.04.1998 року позивач ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку (домоволодіння), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був зареєстрований 14 квітня 1998 року Товарною біржею "Нерухомість-Південь" в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1764, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 12).
Відповідно до умов цього Договору позивач ОСОБА_1 придбала у власність домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (шість), яке складається з кам`яного житлового будинку А, 1975 року побудови, відсоток зносу - 15, житловою площею 38,9 кв.м.; кам`яної літньої кухні Б; кам`яного погребу Впд, кам`яного гаражу Г, кам`яних сараїв: Д, З, І; дерев`яної вбиральні К й споруд № 1-7, І (п. 1 та п. 2 Договору).
17 квітня 1998 року на підставі цього Договору Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації було здійснено реєстрацію права власності житлового будинку домоволодіння) та видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким: «Житловий будинок домоволодіння) в цілому зареєстроване на праві особистої власності за ОСОБА_1 , розташований в АДРЕСА_1 та записано за реєстровим № 84», що підтверджується копією реєстраційного посвідчення та копією технічного паспорту (а.с. 13-16) та матеріалами інвентарної справи.
Наразі, у позивача виникла необхідність у реєстрації місця проживання доньки в належному їй будинку. З цим питанням остання звернулася в ЦНАП Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, проте їй було роз`яснено, що першочергово вона має зареєструвати своє право власності на належний їй будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За такого, з метою приведення правовстановлюючих документів у відповідність до вимог чинного законодавства та з метою внесення відомостей про право власності позивача на вказаний об`єкт нерухомого майна до Державного реєстру речових прав, вона звернулася до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, для чого надала реєстратору Договір купівлі продажу нерухомого майна, посвідчений 14.04.1998 року Товарною біржею "Нерухомість-Південь" в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1764, та реєстраційне посвідчення, але їй було роз`яснено, що вказаний договір мав бути нотаріально посвідченим, а тому є недійсним. Одночасно реєстратор роз`яснив, що ОСОБА_1 може звернутися до суду з позовом про визнання вищевказаного договору дійсним, про що надав відповідне роз`яснення (а.с. 11).
У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до ст. 220 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладення договору) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Нормою статті 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Між сторонами була досягнута згода за всіма істотними умовами договору. Свої зобов`язання покупець та продавець виконали повністю, а саме продавець передав, а покупець прийняв майно, та сплатив за нього грошові кошти, обумовлені сторонами договору.
Починаючи з 1998 року покупець зі своєю родиною користувалися й продовжують користуватися та володіти вищевказаним житловим будинком, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, технічним паспортом та матеріалами інвентарної справи.
Таким чином, суд приходить до переконання, що право власності на об`єкт нерухомості за вищевказаним договором купівлі-продажу виникло на не заборонених законом підставах.
У свою чергу, єдиною перешкодою позивача у розпорядженні своїми майновими правами є смерть продавця ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20), в зв`язку із чим неможливе нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки зі Спадкового реєстру (а.с. 51) спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась. Разом з тим, дружина померлого продавця - ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання позовних вимог.
Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (стаття 227 ЦК УРСР).
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
В Постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 25.03.2024 року у справі № 336/6023/20 сформульовано наступний висновок: "На рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі".
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується наявними доказами у справі, беручи до уваги повне виконання умов укладеного договору, суд вважає за доцільне визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку (домоволодіння), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 14 квітня 1998 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , який був зареєстрований 14 квітня 1998 року Товарною біржею "Нерухомість-Південь" в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1764.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку (домоволодіння), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 14 квітня 1998 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , який був зареєстрований 14 квітня 1998 року Товарною біржею "Нерухомість-Південь" в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1764.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко