Справа № 215/988/25
УХВАЛА
07 серпня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Науменко Я.О., за участю секретаря Дядькіна І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пшиченка Юрія Володимировича про накладення арешту у справі №215/988/25 за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Пшиченка Юрія Володимировича до ОСОБА_2 ; треті особи Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна нежитлового приміщення,
05.08.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пшиченко Юрій Володимирович звернувся із клопотанням про накладення арешту на нежитлове приміщення №80 загальною площею 21,7 кв.м, збудоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 .
В обґрунтування поданого клопотання заявник вказує на те, що ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.07.2025 у справі №215/3189/19 скасовані заходи забезпечення позову, зокрема із посиланням на те, що у заявника ( ОСОБА_2 ) виникла необхідність розпорядження своєю власністю. На думку представника позивача, не вжиття таких заходів може унеможливити виконання рішення суду, оскільки є всі підстави вважати, що ОСОБА_2 відчужить спірне нежитлове приміщення з метою ухилитися від виконання рішення суду.
Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується в тому числі забороною вчиняти певні дії.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення «Броньовський проти Польщі»). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення «Спорронг та Лонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року).
В рішенні від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно з якими співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 по справі № 320/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Як вбачається з наданих позивачем доказів, зокрема з договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.10.2017, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 придбав у власність нежитлове приміщення загальною площею 21,7 кв.м, вбудоване в перший поверх п`ятиповерхового будинку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з чинним законодавством України та висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18, на даній стадії розгляду справи суд позбавлений можливості надавати по суті оцінку доведеності або обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.
Враховуючи доводи заяви про забезпечення позову, а також ту обставину, що спірне нежитлове приміщення є предметом спору, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження нерухомого майна на користь інших осіб, які не є учасниками справи, а відтак істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду, а також ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача.
За таких обставин суд приходить до висновку, що накладення заборони відчуження спірного нежитлового приміщення є співмірним, необхідним, ефективним та достатнім заходом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову і одночасно не становитиме надмірний тягар для власника нежитлового приміщення, оскільки воно фактично перебуватиме у володінні власника та обмежується лише можливістю розпоряджатися ним. Вказаний вид забезпечення позову не впливатиме на матеріальний стан відповідача та не призведе до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.
Вимоги позивача про накладення арешту на нежитлове приміщення суд вважає такими, що є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, в зв`язку з чим відмовляє у вжитті вказаного виду забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пшиченка Юрія Володимировича про накладення арешту задовольнити частково.
Заборонити відчуження нежитлового приміщення загальною площею 21,7 кв.м, вбудоване в перший поверх п`ятиповерхового будинку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Копію ухвали направити до Покровського відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для виконання.
Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання та підписання суддею.

Ухвала складена та підписана 07.08.2025.

Суддя