Справа № 163/214/25 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А.
Провадження № 22-ц/802/811/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою відповідача Волинської митниці на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що Волинською митницею 01 грудня 2021 року було передано транспортний засіб марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 на реалізацію за допомогою електронної системи «Prozorro.Продажі» через оператора електронного майданчика Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа», а він був учасником електронних торгів по реалізації вищевказаного транспортного засобу, і за результатами проведення електронного аукціону (торгів) 13 січня 2022 року став переможцем цих торгів. Вказаний транспортний засіб був придбаний ним за 64003 грн 30 коп.

Позивач також зазначав, що вищевказаний автомобіль йому було передано 20 січня 2022 року, однак 21 січня 2022 року регіональним сервісним центром МВС у Волинській області у постановці транспортного засобу на облік останньому було відмовлено та повідомлено, що даний транспортний засіб перебуває в розшуку згідно з даними бази «Інтерпол».

В подальшому, Луцьким районним управлінням поліції ГУНП у Волинській області було розпочате досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000102 від 21 січня 2022 року. Вищезазначений транспортний засіб в ході проведення огляду місця події 21 січня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 у нього було вилучено, а ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2023 року на цей транспортний засіб було накладено арешт.

Крім того, позивач вказував, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у справі № 161/16528/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року, його позовні вимоги були задоволені частково, розірвано договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , укладений за результатами електронного аукціону, що відбувся 13 січня 2022 року.

Оскільки рішенням суду у вищезазначеній справі договір купівлі-продажу транспортного засобу було розірвано, то позивач вважає, що грошові кошти, які були ним сплачені за договором купівлі-продажу цього автомобіля на рахунок Волинської митниці, є безпідставно набутими і підлягають поверненню.

Однак лист, направлений ним на адресу Волинської митниці, з проханням повернути сплачені грошові кошти в сумі 64003 грн 30 коп. згідно з платіжним доручення № 17948 від 18 січня 2022 року було залишено відповідачем без уваги.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з Волинської митниці на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 64003 грн 30 коп. та понесені ним судові витрати: 6000 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 1211 грн 20 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з Волинської митниці на користь ОСОБА_1 64 003 грн 30 коп. безпідставно набутих коштів, 1211 грн 20 коп. судового збору та 6000 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийняте судом з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, відповідач Волинська митниця подав апеляційну скаргу, у якій просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що прийняте судом першої інстанції рішення фактично порушує принцип взаємного відшкодування та справедливості правочину, суперечить вимогам статті 1212 ЦК України та призводить до одностороннього збагачення однієї із сторін розірваної угоди, що є неприпустимим в умовах правової держави. Отримання коштів без повернення автомобіля, на думку відповідача, створює ситуацію безпідставного збагачення, що прямо заборонено законом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вважаючи висновки суду правильними, а вимоги апеляційної скарги поданої відповідачем Волинською митницею безпідставними, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 64 003 грн 30 коп., які були сплачені позивачем ОСОБА_1 на виконання договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного за результатами електронного аукціону, що відбувся 13 січня 2022 року, відпали внаслідок розірвання договору за рішенням суду від 07 березня 2024 року в справі № 161/16528/23, що набрало законної сили, то отримані відповідачем Волинською митницею грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно статті 1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що відповідачем Волинською митницею 01 грудня 2021 року було передано транспортний засіб марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 на реалізацію за допомогою електронної системи «Prozorro.Продажі» через оператора електронного майданчика Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа». Позивач ОСОБА_1 був учасником електронних торгів по реалізації транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , і 13 січня 2022 року за результатами проведення електронного аукціону (торгів) став його переможцем та придбав цей транспортний засіб за 64003 грн 30 коп.

Після чого даний вантажний автомобіль 20 січня 2022 року було передано позивачу. 21 січня 2022 останній звернувся до регіонального сервісного центру МВС у Волинській області для постановки транспортного засобу на облік, однак отримав повідомлення про відмову у зв`язку з тим, що транспортний засіб перебуває в розшуку, згідно бази даних «Інтерпол».

Крім того, встановлено, що 21 січня 2022 року було розпочате Луцьким районним управлінням поліції ГУНП у Волинській області досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000102, в ході якого під час проведення огляду місця події 21 січня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , транспортний засіб було вилучено, а ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2023 року накладено арешт на цей автомобіль.

Також встановлено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі №161/16528/23 від 07 березня 2024 року, яке набрало законної сили 04 вересня 2024 року після його апеляційного та касаційного оскарження, договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13 січня 2022 року, було розірвано.

Рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 161/16528/23 від 07 березня 2024 року набрало законної сили 04 вересня 2024 року.

З метою повернення грошових коштів в сумі 64003 грн 30 коп., що були сплачені за придбання автомобіля марки VOLVO S40 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 позивач ОСОБА_1 звертався до Волинської митниці 30 вересня 2024 року з письмовою вимогою, на що отримав відповідь від 15 жовтня 2024 року № 7.3-1/10/10/11404 про передчасність вирішення вказаного питання щодо повернення грошових коштів по причині відсутності будь-яких відомостей про місце перебування та правовий статус арештованого транспортного засобу в кримінальному провадженні №0000102 від 22 січня 2022 року.

У статті 15 ЦК України зазначено про право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид саме позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно.

Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що розірвання договору за загальним правилом є обставиною, що зумовлює припинення існування підстави набуття майна.

Однак, під час вирішення спору в цій справі судом першої інстанції не було враховано наступне.

Якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом договір розірвано за рішенням суду, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц.

Натомість, у даній справі встановлено, що сторони договору купівлі-продажу, укладеного за результатами аукціону, у двосторонньому порядку виконали умови договору до моменту його розірвання за рішенням суду, а саме позивач оплатив вартість транспортного засобу і прийняв транспортний засіб, а відповідач передав цей транспортний засіб, прийнявши відповідну плату.

Неможливість здійснення позивачем подальшої державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу за собою, як новим власником, не впливає на факт набуття ним права власності на сам транспортний засіб за договором купівлі-продажу, оскільки право власності на таке майно набувається у момент передачі рухомої речі (стаття 334 ЦК України).

За частинами четвертою, п`ятою статті 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Як встановлено зі змісту мотивувальної частини рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року в цивільній справі № 161/ 16528/23, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року, договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13 січня 2022 року по реалізації вказаного транспортного засобу, було розірвано у зв`язку із істотним порушення договору митницею, як продавцем.

Таким чином до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі, на думку колегії суддів, застосуванню підлягає норма частини п`ятої статті 653 ЦК України, а не положення статей 1212, 1213 ЦК України, оскільки у випадку розірвання виконаного обома сторонами договору (купівлі-продажу) у зв`язку із істотним порушенням договору однією із сторін (продавцем Волинською митницею), друга сторона (покупець ОСОБА_1 ) має право саме на відшкодування збитків, завданих розірванням договору, що, у порівнянні із конструкцією стягнення безпідставно набутих коштів, є спеціальним, передбаченим чинним законодавством, способом захисту порушених майнових прав сторони договору, яка потерпіла від такого істотного порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними. За загальним правилом, якщо обраний позивачем спосіб захисту передбачений законом, але є неналежним у справі, яка розглядається, то це не є підставою для закриття провадження, а є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 та від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18).

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване відповідачем рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на ухвалення нового судового рішення про відмову в позові в цій справі, судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 , залишаються за ним, а витрати по сплаті судового збору, понесені відповідачем Волинською митницею у зв`язку із поданням апеляційної скарги, з позивача ОСОБА_1 не стягуються, оскільки відповідач про їх стягнення не заявляв.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Волинської митниці задовольнити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року в цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинської митниці про повернення безпідставно набутих коштів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді