Справа № 185/8688/25
Провадження 2-з/185/40/25
У Х В А Л А

07 серпня 2025 року м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабій С.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , поданої через її представника адвоката Євдокимову Юлію Вікторівну, про забезпечення позову до пред`явлення позову про поділ спільного майна подружжя, в якому просить накласти арешт на автомобіль марки «AUDI», модель «Q5», 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та на частку будівлі та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24.

Заявник зазначає, що 23 січня 2019 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу подружжям придбано у спільну сумісну власність автомобіль марки «AUDI», модель «Q5», 2014 року випуску, та частку будівлі та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені факти підтверджуються договором купівлі-продажу № 1247/2025/5142343 від 13 лютого 2025 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заявник вказує, що має намір звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. За її відомостями, відповідач має намір продати вказане майно, що може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про поділ майна, оскільки воно може бути відчужене третім особам. Документи на майно перебувають у відповідача, що додатково створює ризик його відчуження.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, суд вважає за можливе задовольнити її з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 6 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Верховний Суд у постанові від 29 січня 2025 року у справі № 752/5046/22 зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Суд встановив, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу, укладеного 23 січня 2019 року. Заява позивача підтверджує, що автомобіль марки «AUDI», модель «Q5», 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та частка будівлі та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, були набуті під час шлюбу, що підтверджується договором купівлі-продажу та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Твердження позивача про намір відповідача продати майно, а також те, що документи на це майно перебувають у відповідача, свідчать про реальну загрозу відчуження майна, що може унеможливити виконання рішення суду про поділ спільного майна подружжя.

Оцінивши заявлені вимоги щодо застосування заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що накладення арешту на майно із забороною відчудження та розпорядження (щодо автомобіля) є співмірним із позовними вимогами, оскільки ціна позову становить 507 500 грн, а приблизна вартість майна (автомобіль 615 000 грн, частка нерухомості 400 000 грн) є адекватною для забезпечення виконання можливого рішення суду.

У постанові КЦС Верховного Суду від 07.09.2020 р. у справі за №522/3471/20 (провадження № 61-9451 св 20) суд вказав про співмірність запропонованого виду забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно із заявленими позовними вимогами про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на це майно (поділ майна подружжя).

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства та висновки Верховного Суду, оцінивши обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, спроможності заходів забезпечити фактичне виконання судового рішення, а також імовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає за доцільне вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 261, 263 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «AUDI», модель «Q5», 2014 року випуску, шасі (кузов, рама) номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на праві власності.

Накласти арешт на частку будівлі та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, яка зареєстрована за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на праві власності.

Згідно з ст. 261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В залежності від результатів вирішення спору по суті, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову діє у строки, встановлені ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Адреси сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя С.О. Бабій