Справа № 345/1517/25
Провадження № 22-ц/4808/1137/25
Головуючий у 1 інстанції Сирко Й. Й.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Мальцевої Є.Є., Томин О.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Сирка Ю.Ю., ухвалене 22 травня 2025 року в м. Калуші Івано-Франківської області, повний текст якого складено 27 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит Капітал» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 01.09.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір №102949320, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн на умовах, погоджених сторонами. Кредитодавець умови договору виконав та перерахував 12 000,00 грн на платіжну картку позичальника, вказану ним при заповненні анкетних даних.

28 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги №105-МЛ/Т. Відповідно до його умов, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість, яка, за підрахунками позивача, становить 44 516,70 грн, у тому числі: 10 350,00 грн основна сума боргу за кредитом; 32 966,70 грн нараховані відсотки; 1200,00 грн комісія.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути із відповідача вказану суму заборгованості.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 травня 2025 року з врахуванням ухвали про виправлення описки від 20 травня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 102949320 від 01.09.2023 у розмірі 44 516,70 грн, а також 2 422,40 грн сплаченого судового збору.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивача 10 350,00 грн тіла кредиту та 16 483,00 грн відсотків, в решті позовних вимог відмовити.

Вказує, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості у розмірі 44 156,70 грн станом на дату звернення до суду, де б містилась інформація щодо розміру тіла кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом. Вважає, що надана позивачем таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором це - відображення односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Натомість ТОВ «ФК «Кредит Капітал» не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно часткового погашення кредиту, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також сума відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними.

Вказує, що погоджений строк кредитування сторонами становив 105 днів. Доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування матеріали справи не містять. А тому нарахування процентів поза вказаним строком вважає незаконним.

Вказує, що нарахована позивачем сума за користування кредитом в розмірі 32 966,07 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів, а тому просив зменшити розмір нарахованих відстоків до 16 483,00 грн, що складає 50% від суми заборгованості за кредитом.

Також не погоджується з нарахованою позивачем комісією за обслуговування, оскільки кредитор не зазначив, за які саме послуги така плата передбачена. Вважає несправедливими положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Представником ТОВ «ФК «Кредит Капітал» додаткові пояснення у справі, які по суті є відзивом, подано після закінчення встановленого судом строку на його подання і клопотання про продовження строку при цьому не заявлено.

В силу вимог статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним вимогам відповідає не повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, у передбачений у договорі строк кошти не повернув. Відтак, із отриманих 12 000,00 грн кредитних коштів позичальником не повернуто 10 350,00 грн. Прострочена заборгованість за нарахованими процентами складає 32 966,70 грн, а також борг за одноразовою комісією в сумі 1 200,0 грн, а разом 44 516,70 грн. Суд відзначив, що відповідач у справі як позичальник двічі сплачував комісію за продовження пільгового періоду кредитного договору щоразу на 15 календарних днів, у результаті чого дія поточного періоду продовжена згідно з вимогами пп. 2.3.2. п.2.3. кредитного договору; за наслідками пролонгації кредитодавцем нараховано щоденно проценти за ставкою 3% від суми неповернутого тіла кредиту рівно на 30 днів після 15.12.2023 (до 14.01.2024 включно). Розрахунок ТОВ «Мілоан» не викликав у суду ніяких сумнів щодо його об`єктивності та правильності нарахування кредитодавцем процентів за користування коштами. Дані розрахунку відповідають інформації у виписці з особового рахунка за кредитним договором ОСОБА_1 , яка також наявна у матеріалах справи.

Колегія суддів не повністю погоджується з цими висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач уклав договір про споживчий кредит №102949320 від 01.09.2023 (далі кредитний договір) із ТзОВ «Мілоан» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора V28887. Грошові кошти в сумі 12 000,0 грн перераховані на банківську платіжну картку відповідача за № НОМЕР_1 платіжним дорученням 71582193 від 01.09.2023. Кредит надано загальним строком на 105 днів і складається з пільгового та поточного періодів та становить 105 днів. Процентна ставка 1,25% за один день користування кредитом від фактичного залишку протягом пільгового періоду; 3% - від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. За надання кредиту встановлена одноразова комісія 1200,0 грн або 10% від суми кредиту в момент його видачі.

Графік платежів за кредитним договором визначено додатком № 1 до кредитного договору, який включає період з 01.09.2023 до 15.12.2023 зі сплатою тіла кредиту та процентів в сумі 34 650,00 грн. Загальна орієнтовна вартість кредиту 47 850,0 грн. Встановлені умовами договору процентні ставки є фіксованими (п.1.3.-1.5. договору). Згідно договору про відступлення прави вимоги №105-МЛ/Т від 28 лютого 2024 року ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги в розмірі портфеля заборгованості.

Акт прийому передачі реєстру боржників від 28 лютого 2024 року до договору відступлення прав вимоги, відповідно до якого кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників у кількості 3573 боржників, був підписаний ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, яка надана позивачем, починаючи з 01.09.2023 позичальнику щоденно нараховувалися проценти згідно з встановленою у кредитному договорі ставкою в розмірі 150,0 грн (1,25% від фактичного залишку кредиту). За тілом кредиту та нарахованими процентами перший платіж позичальником внесено сумарно 19.09.2023 у розмірі 2400,0 грн. Цього ж дня позичальником сплачено комісію в розмірі 1 200,0 грн. Впродовж періоду з 20.09.2023 до 04.10.2023, враховуючи частково сплачену суму за тілом кредиту, ОСОБА_1 нараховано проценти за ставкою пільгового періоду.

25.10.2023 позичальником вдруге сплачено комісію в сумі 100,0 грн та внесено 450,0 грн коштів в рахунок повернення тіла кредиту та частково сплачено нараховані проценти в сумі 426,0 грн. Таким чином, у період часу з 26.10.2023 до 09.11.2023 позичальнику було нараховано проценти за ставкою пільгового періоду в розмірі 129,38 грн щоденно або 1,25% від залишку неповерненого тіла кредиту 10 350,0 грн. Інших коштів, окрім зазначених вище, позичальник не вносив.

Відтак, із отриманих 12 000,0 грн кредитних коштів позичальником не повернуто 10 350,0. Прострочена заборгованість за нарахованими процентами складає 32 966,70 грн, а також борг за одноразовою комісією в сумі 1 200,0 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір №102949320 від 01.09.2023, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів, умовами договору було передбачено оплату комісії за надання кредиту.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами п. 1.3. кредитного договору сторони погодили строк кредитування 105 днів з 01.09.2023 року, який складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дачі видачі кредиту та завершується 16.09.2023 (п. 1.3.1 договору). Поточний період складає 90 днів, починаючи з наступного дня після завершення пільгового періоду та закінчується 15.12.2023 (п.1.3.2 договору).

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2 2250,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичног залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 32400,00 грн. які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3).

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» просило стягнути нараховані проценти, які розраховані станом на 14.01.2024 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що кредитор мав підстави здійснювати нарахування відсотків поза межами строку кредитування, оскільки відбулась пролонгація шляхом погашення позичальником суми комісії.

Пунктом 2.3. кредитного договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період і збільшувати строк кредитування на таких самих умовах за умовами надання йому такої можливості кредитодавцем відповідно до розділу 6 Правил надання коштів у позику ТОВ «Мілоан», які є невід`ємною частиною кредитного договору та розміщені в мережі Інтернет за відповідним посиланням. Для продовження/поновлення пільгового періоду і продовження строку кредитування за цим пунктом договору позичальник має вчинити дії, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, а також певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Максимальна ставка комісії залежить від строку продовження в календарних днях (на 15 днів - максимальна ставка комісії дорівнює 10% від суми наданого кредиту). У випадку вчинення позичальником необхідних дій для поновлення пільгового періоду під час поточного періоду, такі дії зупиняють перебіг поточного періоду до моменту спливу строку поновлення (пролонгації) пільгового періоду. В разі продовження строку кредитування відповідно до п.2.3. кредитного договору, позичальник доручає кредитодавцю самостійно оновити графік платежів/скласти його у новій редакції та розмістити дані оновленого графіка в особистому кабінеті позичальника (Додаток № 1 договору).

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, в т.ч. графіком платежів та умовами договору, а не завуальованими, неоднозначними, умовами які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про визнання недійсними умов кредитного договору як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За наведених обставин колегія вважає, що нараховані відсотки поза строком кредитування з 16.12.2024 по 14.01.2024 в розмірі 9 315,00 грн до стягнення не підлягають. Враховуючи викладене, заборгованість за процентами складає 23 651,70 грн (32 966,70 - 9 315,00).

Щодо рішення в частині вимог про стягнення заборгованості за комісією, то колегія вважає такі необґрунтованими. Так, якщо в кредитному договорі Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які Товариством встановлена комісія за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». До схожих висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що підстав для нарахування комісії в позивача також не було.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги, рішення суду в частині стягнення заборгованості змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит капітал» з 44 516,70 грн до 34 001,70 грн, з яких 10 350,00 заборгованості за тілом кредиту та 23 651,70 грн за відсотками.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на висновок щодо часткового задоволення апеляційної скарги, в результаті чого розмір задоволених позовних вимог складає 76,38 %, розподіл судового збору у суді першої інстанції підлягає зміні: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позову в суді першої інстанції в сумі 1850,22 грн (2422,40 грн х 76,38%). В апеляційній скарзі відповідач просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з нього 16483,00 грн відсотків та 1200,00 грн комісії (39,7% задоволених вимог позову). Розмір задоволених вимог апеляційної скарги складає 56,51 %, а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню також витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 815,17 грн пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги (3633,60Х 39,7 %Х 56,51%).

Враховуючи положення ч.10 ст.141 ЦПК України, остаточно з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» різниця судового збору в сумі 1035,05 грн (1850,22-815,17). З урахуванням зазначеного, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 22 травня 2025 рокузмінити, зменшивши розмір стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 102949320 від 01.09.2024 з 44 516,70 грн до 34 001,70 грн (тридцять чотири тисячі однієї гривні), з яких 10 350,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 23 651,70 грн за відсотками, а стягнення судового збору зменшити з 2422,40 грн до 1035,05 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Є.Є. Мальцева

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 07 серпня 2025 року.