Справа № 201/8617/24
Провадження № 2/201/505/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Покопцевої Д.О., секретаря Тоцької Л.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує, що між ФОП ОСОБА_1 (28.06.2022р. припинила підприємницьку діяльність) та міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» 15.07.2010р. укладено договір № 060195 про постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , який надалі пролонгувався.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016р. 28/12 надано дозвіл на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання.

Між сторонами укладено додаткову угоду до договору про постачання теплової енергії № 060195, відповідно до якої ця угода набуває чинності відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України з 20.09.2016р. і є невід`ємною частиною договору про постачання теплової енергії.

Відповідач не оплачувала надані послуги теплопостачання, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з листопада 2022 по березень 2023р. в сумі 24 316грн 76коп, з яких основний борг 17 680грн 47коп, 3% річних в сумі 756грн 37коп, інфляційні збитки в сумі 1 526грн 27коп, пеня 4 353грн 65коп.

Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача разом з судовими витратами.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася повторно, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, відзиву не надана, направила суду заяву, що за станом здоров`я перебуває за кордоном, в суд з`явитися не може. Повідомила також, що приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 не користується, передала його КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради, направила суду копію акту приймання-передачі від 06.05.2022р. (а.с.118).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

01.02.2010р. між Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладений договір оренди приміщення 17 по просп. Героїв в м. Дніпрі з 01.02.2010 по 16.01.2013р.р. з можливістю пролонгації (а.с.21зв-23).

15.07.2010р. між ФОП ОСОБА_1 та міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» було укладено договір про постачання теплової енергії № 060195 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15зв-20) з додатковою угодою (а.с.26).

Актом від 06.05.2022р. приймання-передачі об`єкта оренди, ФОП ОСОБА_1 передала, а КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради прийняло нежитлові вбудовані приміщення на 1 поверсі 9-типоверхової будівлі, розміщені за адресою: АДРЕСА_1 із заборгованістю перед балансоутримувачем по сплаті орендної плати в сумі 4 006грн 92коп, а також до загального фонду міського бюджету 7 680грн 74коп (а.с.116).

Подана суду копію договору оренди від 01.02.2010р., укладеного між Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради та ФОП ОСОБА_1 , є неповною (відсутні положення п.п. 11, 12), але згідно п.п.2.5, 2.6 договору, у разі припинення цього договору об`єкт оренди повертається протягом 5 календарних днів з дати припинення цього договору (а.с.22).

Згідно інформації Комунального підприємства «Міські активи» Дніпровської міської ради від 31.03.2025р. об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення 1, за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01.11.2022р. по теперішній час не використовується та знаходиться вільним. Це нерухоме майно належить до комунальної власності територіальної громади міста (а.с.115).

Викладене дає суду підстави вважати договір оренди нерухомого майна - приміщення 17 по АДРЕСА_1 припинений щонайменше з травня 2022р.

28.06.2022р. відповідачка припинила підприємницьку діяльність як ФОП, про що в матеріалах справи мається інформації з реєстру.

До стягнення позивачем заявлена заборгованість, що утворилася з листопада 2022 по березень 2023р.р.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законом України Про житлово-комунальні послуги, Законом України Про теплопостачання, Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №830.

Відповідно до п. п. 5, 6 ч.1 ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону України плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг тощо.

В розумінні положень ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення.

Згідно із ст. 2 Закону України Про житлово-комунальні послуги предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг, зокрема, з постачання теплової енергії тощо.

Статтею 6 вказаного Закону України визначено, що суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, а саме: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Статтею 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 8 зазначеного Закону України визначений обов`язок виконавця комунальної послуги (в даному випадку КП Теплоенерго ДМР), в тому числі, готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно зі статтею 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно ст. 1 Закону України Про теплопостачання, споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. У вказаній статті також визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України Про теплопостачання, плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися споживачем теплової енергії щомісячно за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст.19-1 Закону України Про теплопостачання оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги.

У справі встановлено, що відповідачка не є власником приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією Комунального підприємства «Міські активи» Дніпровської міської ради, і не була користувачем цього приміщення в період утворення заборгованості.

Матеріали справи не містять та позивачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідачка, яка не є власником приміщення і не була його користувачем в період, за який утворилася спірна заборгованість, є споживачем послуг з постачання теплової енергії у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 за період часу з листопада 2022 року по березень 2023 року, за який у позовній заяві позивач просив стягнути суму заборгованості.

Відтак у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю, а судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 279, 280, 281, 282, 283, 289 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева