Справа 206/2984/23
Провадження 2/206/290/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року м. Дніпро Самарський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Гаркуші В.В., за участю секретаря судового засідання Цибань Є.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі Позивач) до ОСОБА_1 (далі Відповідач 1) та ОСОБА_2 (далі Відповідача 2) про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат,

за участю: представника позивача Пилипенка С.В. (в режимі ВКЗ),

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача.

30 червня 2023 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив те, що відповідно до договору №0 від 17 листопада 2006 року укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 , останній отримав споживчий кредит у розмірі 130000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2027 року із сплатою відсотків у встановлених договором розмірах. В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед АКІБ «Укрсиббанк» за кредитним договором, 17 листопада 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0/П/1, відповідно до умов якого, остання зобов`язалася перед АКІБ «Укрсиббанк» відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року. Також, 17 листопада 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №0/0/2/3, відповідно до якого останнім передано в іпотеку банку нерухоме майно житловий будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (зараз АДРЕСА_1 ). АКІБ «УкрСиббанк» умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, однак відповідачами договірні зобов`язання не виконувались належним чином та систематично порушувались, в результаті чого виникла заборгованість по кредиту. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору про надання споживчого кредиту, а ОСОБА_2 умов договору поруки, щодо сплати заборгованості за кредитним договором №0, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, щодо примусового стягнення заборгованості. Під час розгляду справи, відповідно до договору факторингу №1 від 12.12.2011 р. укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за кредитним договором №0 від 17 листопада 2006 року, договором поруки №0/П/1 від 17 листопада 2006 року та договором іпотеки №0/0/2/3 від 17 листопада 2006 року.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року по справі 436/6390/12 позов було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0від 17 листопада 2006 року у розмірі 1228480 грн. 28 коп., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом 121228,00 дол. США (968672,33 грн.), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом 27017,64 дол. США (215884,45 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості 1529,55дол. США (12221,91 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 3967,40 дол. США (31701,59 грн.). На сьогоднішній день відповідачами рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року по справі 436/6390/12 не виконано. Звертає увагу, що розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором було визначено судом, саме у національній валюті України гривні і саме на цей розмір заборгованості позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено ст. 625 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13.01.2021 року по справі № 127/13406/18. У зв`язку з вищезазначеним, загальна сума 3% річних, інфляційних втрат, понесених ТзОВ «КЕй-Колект» унаслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості, визначеної рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року по справі 436/6390/12: 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року - 182656,51 грн.; суми інфляційних втрат за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року 628554,39 грн. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»: суму 3% річних в розмірі 182656,51 грн.; сума нарахованих інфляційних втрат в розмірі 628554,39 грн.; суму сплаченого судового збору в розмірі 12168,16 грн (а.с. 1-4, т. 1).

16 листопада 2023 року від представника відповідача 2 Котової І.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження позовних вимог. Свої доводи представник відповідача 2 обґрунтовує тим, що Позивач не надав в підтвердження позовних вимог Додаток 1 до Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. Таким чином, Позивачем не доведено ніякими доказами ту обставину, що право вимоги до Відповідача, яке виникло у банку, передано ним ТОВ «Кей-Колект». Крім цього, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності (а.с. 107-108 з обороту).

04 грудня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій Позивач зазначає, що оскільки рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 436/6390/12, що набрало законної сили захищено права кредитора у зобов`язальних правовідносинах, що виникли з кредитного договору № 0 від 17 листопада 2006 року шляхом стягнення заборгованості в розмірі 1228480,28 грн, то зобов`язання відповідачів трансформувалось в деліктне, тобто таке, що виникло з рішення суду.

Таким чином, обсяг відступленого зобов`язання за кредитним договором № 0 від 17 листопада 2006 року та умови набуття права вимоги Позивачем не є обставинами, доказування яких є необхідним в межах даної справи. Крім того, обставини набуття Позивачем права вимоги до Відповідачів за кредитним договором та договором забезпечення встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Також Позивач зазначив, що нарахування Позивачем інфляційних втрат та 3 % річних з 12 березня 2017 року, тобто в межах трирічного строку з початку дії карантину до 23 лютого 2022 року, тобто до початку дії в Україні режиму воєнного стану здійснено на підставі закону та у межах позовної давності (а.с. 114-116).

15.01.2025 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив змінити період нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України а саме з 02.04.2017 по 29.06.2020, стягнути солідарно з відповідачів на користь Позивача суму 3 % річних, в розмірі 119 600,68 грн, суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 336867,71 грн (а.с. 75-76).

Представник Позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник Відповідача 2 в судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у відзиві.

ІІ. Заяви, клопотання сторін. Інші процесуальні дії у справі.

16.11.2023 представник відповідача 2 заявив клопотання про застосування позовної давності до всіх вимог Позивача та на цій підставі відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 107-108 з обороту).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2024 позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми 3 % річних та інфляційних витрат задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» суму 3 % річних у розмірі 60935,43 грн та інфляційні втрати у розмірі 203145,54 грн, що разом становить 264080 (двісті шістдесят чотири тисячі вісімдесят) грн 97 коп. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судові витрати по справі в сумі 3961,21 грн. (т. 1 а.с. 133-139).

24.04.2024 постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишено без задоволення. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2024 залишено без змін (т. 1 а.с. 192-196).

25.09.2024 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, касаційну скаргу представника ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2024 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24.04.2024 скасовано в частині відмови в позові, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 41-47).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи головуючим у справі визначено суддю ОСОБА_3 ..

Відповідно до Рішення Вищої Ради Правосуддя від 20.02.2025 № 301/0/15-25 Суддя ОСОБА_3 був звільнений з посади судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку з поданням заяви у відставку.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 26.02.2025 головуючою у справі визначено суддю ОСОБА_4 .

Відповідно до Рішення Вищої Ради Правосуддя від 06.05.2025 Суддя ОСОБА_4 була звільнена з посади судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (Відряджена до Самарського районного суду міста Дніпра) у зв`язку з поданням заяви у відставку.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Самарського районного суду міста Дніпра від 07.05.2025 № 102-р справу направлено на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 07.05.2025 головуючим у справі визначено суддю Гаркушу В.В.

Ухвалою судді Гаркуші В.В. від 13.05.2025 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.00 год. 27.05.2025 (а.с. 132-133 зі зворту, т. 2).

За клопотанням представника Відповідача 1 адвоката В`язового В.В. підготовче судове засідання, призначене на 27.05.2025 відкладено на 10.00 год. 02.07.2025 (а.с. 137, т. 2).

Ухвалою суду від 03.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 148-148 зі зворту, т. 2).

Представником Відповідача 1 31.07.2025 подано заяву про розгляд без його участі, у задоволені позову просив відмовити з наданням відповідних пояснень (а.с. 163-164, т. 2).

Представником позивача 14.02.2025 подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу позивача (а.с. 75-76, т. 2).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року (справа №436/6390/12) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто солідарно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року у розмірі 1228480 (один мільйон двісті двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 28 коп., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом 121228,00 дол. США (968672,33 грн), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 27017,64 дол. США (215884,45 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1529,55 дол. США (12221,91 грн); пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 3967,40 дол. США (31701,59 грн) (а.с. 7-8).

Крім цього вказаним рішенням суду встановлено, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 130000,00 доларів США із сплатою відсотків у розмірі 10,30 % за перший місяць, із наступним щомісячним переглядом відповідно умов договору. Погашення по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення кредиту, що є додатком до договору і його невід`ємною частиною.

В забезпечення виконання зобов`язання відповідача ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором, 17 листопада 2006 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 укладеного договір поруки №0/П/1, відповідно до умов якого, відповідач ОСОБА_2 зобов`язалась перед позивачем відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед позивачем в повному обсязі, що виникли з договору про надання споживчого кредиту.

Зазначене рішення суду не було скасовано та набрало законної сили 16 жовтня 2013 року (а.с. 7-8, т. 1).

Рішення суду солідарними боржниками на момент звернення ТОВ «Кей-Колект» з позовом не виконано.

Відповідно до розрахунку суми 3 % річних за період з 02 квітня 2017 року по 29 червня 2020 року, сума нарахованих процентів складає 119600 грн (а.с. 80, т. 2).

Відповідно до розрахунку суми інфляційних втрат за період з квітня 2017 року по червень 2020 року, інфляційне збільшення складає 336867,71 грн (а.с. 81-81 з обороту, т. 2).

ІV. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року у справі № 436/6390/12, яке набрало законної сили 16 жовтня 2013 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17 листопада 2006 року у розмірі 1 228 480 (один мільйон двісті двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн 28 коп., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом, простроченими процентами, пенею за несвоєчасне погашення заборгованості та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Факт невиконання цього судового рішення відповідачами у повному обсязі встановлено судом та не спростовано відповідачами.

Суд враховує, що відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній або господарській справі, за винятком випадків, визначених частиною 2 цієї статті, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт існування заборгованості за кредитним договором, факт укладення договорів поруки та іпотеки, а також факт набуття ТОВ «Кей-Колект» права вимоги до відповідачів встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року та не підлягають повторному доказуванню.

Суд зазначає, що невиконане судове рішення про стягнення грошових коштів є підставою для застосування положень статті 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує сталу правову позицію Верховного Суду, викладену у Постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 127/13406/18, згідно з якою грошове зобов`язання, що виникає з рішення суду, є зобов`язанням, на яке поширюється дія статті 625 ЦК України. Також Верховний Суд неодноразово наголошував, що у випадку визначення суми боргу в національній валюті (гривні), нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснюється саме на цю суму.

Позивачем було надано розрахунок 3% річних у розмірі 119 600,68 грн та інфляційних втрат у розмірі 336 867,71 грн за період з 02 квітня 2017 року по 29 червня 2020 року (після зменшення позовних вимог). Перевіривши наданий розрахунок (а.с. 80-82 зі звороту), суд встановив його математичну правильність, відповідність періоду, за який здійснено нарахування, та застосуванням офіційних індексів інфляції, опублікованих Державною службою статистики України.

Таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо застосування позовної давності, заявленої представником Відповідача 2, суд зазначає наступне. Представник Відповідача 2 Котова І.М. заявила про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат виходять за межі загального трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в Постанові у справі № 206/2984/23 від 25.09.2024 та зазначає наступне.

До вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат застосовується загальна позовна давність у три роки, і для кожного щомісячного нарахування перебіг цього строку починається окремо.

Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) та є релевантними до цієї справи.

Суд зазначає, що із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину.

Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22), які є релевантними до цієї справи.

У цій справі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року в справі № 436/6390/12 солідарними боржниками не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Однак з урахуванням заявленої ОСОБА_6 позовної давності (а.с. 105-106) стягнення сум за статтею 625 ЦК України підлягає обмеженню строком давності, який підлягає обрахуванню з урахуванням Закону № 540-ІХ.

Отже, на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності.

Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, тому Позивач, звернувшись до суду в червні 2023 року, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 29 червня 2020 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року в справі № 206/2984/23 (провадження № 61-7249св24).

Відповідно до частини ч. 4 ст. 263 ЦПК України, При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд відхиляє заяву представника відповідача 2 про застосування позовної давності, оскільки її перебіг був зупинений згідно з вимогами законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» суми 3% річних у розмірі 119 600,68 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 336 867,71 грн за період з 02 квітня 2017 року по 29 червня 2020 року є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а також відповідають нормам чинного законодавства та правовій позиції Верховного Суду, у зв`язку з чим вимоги Позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивача складаються зі сплаченого судового збору у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а саме:

1.Сплачений судовий збір у суді першої інстанції - 12 168,16 грн.

2.Сплачений судовий збір у суді апеляційної інстанції: - 12 310,42 грн.

3.Сплачений судовий збір у суді касаційної інстанції: - 13 131,12 грн.

Загальна сума судового збору, сплаченого позивачем за всі три інстанції, становить: 12 168,16 грн + 12 310,42 грн + 13 131,12 грн = 37 609,70 грн.

Рішенням суду першої інстанції було задоволено позовні вимоги на суму 264?080,40 грн, що становить частину первісної суми позову 811?210,90 грн.

Це рішення набрало законної сили, не було оскаржене та передбачало стягнення судового збору в розмірі 3?961,21 грн.

У касаційному порядку справа була направлена на новий розгляд, під час якого позивач зменшив позовні вимоги до 456?468,39 грн, які були задоволені повністю.

Таким чином загальний обсяг задоволених позовних вимог становить 720?548,79 грн, що складає 88,8% від первісної суми позову.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме:

- за першу інстанцію 12?168,16 ? 0,88 = 10?708,00 грн, з яких 3?961,21 грн вже стягнуто, отже додатково 6?746,79 грн;

- за апеляційну інстанцію 12?310,42 ? 0,88 = 10?841,17 грн;

- за касаційну інстанцію 13?131,12 ? 0,88 = 11?555,38 грн.

Загальна сума до стягнення 29?143,34 грн.

Оскільки відповідачів двоє, і позовні вимоги задоволено солідарно, судові витрати також підлягають стягненню солідарно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 14, 525, 526, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 5-13, 34, 76-81, 89, 95, 141, 175, 258, 259, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12, офіс 94/1, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» суму 3% річних у розмірі 119 600 (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн 68 коп. та інфляційні втрати у розмірі 336 867 (триста тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят сім) грн 71 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судові витрати у справі в сумі 29 143 (двадцять дев`ять тисяч сто сорок три) грн 34 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.В. Гаркуша