Справа № 640/6896/19
Провадження № 6/643/166/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2025 м.Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Афанасьєва В.О.,

за участі секретаря судових засідань Ткаченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» Панченко Анни Сергіївни про визнання виконавчого документа, таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2025 року до Московського районного суду м.Харкова електронним шляхом надійшла заява представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - Панченко А.С. про визнання виконавчих документів по справі №640/6896/19 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 2396,88 грн. такими, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог представник боржника посилається на те, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2019 позов АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.01.2014 у розмірі 114014 грн 28 коп., з яких: 39540 грн 66 коп. заборгованість за кредитом; 31738 грн 29 коп.; 41986 грн 73 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 748 грн 60 коп. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1821 грн 91 коп. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.08.2024 поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2019. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2019 у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2019 - змінено. Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 и про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість кредитним договором № б/н від 17.01.2014 у розмірі 39 540,66 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 396,88 грн. В іншій частині позову відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку виконало постанову Харківського апеляційного суду від 21.01.2025.

В якості добровільного виконання постанови Харківського апеляційного суду від 21.01.2025 проведено взаємозалік на суму 1845,60 грн. (2396,88 грн. згідно судового рішення за вирахуванням 18 % - ПДФО та 5 % військового збору).

Зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку виконало постанову Харківського апеляційного суду від 21.01.2025.

Заявник в судове засідання не з`явився, адвокат заявника подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги, викладені у заяві, підтримав у повному обсязі.

Представник боржника АТ КБ «Приватбанк» та стягувач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

ОСОБА_1 надала заяву про розгляд заяви за її відсутності, просила прийняти рішення на розсуд суду.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд розглянув заяву за відсутності учасників на підставі ч. 3 ст. 432 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з такого.

Судом встановлено, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2019 позов АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.01.2014 у розмірі 114014 грн 28 коп., з яких: 39540 грн 66 коп. заборгованість за кредитом; 31738 грн 29 коп.; 41986 грн 73 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 748 грн 60 коп. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1821 грн 91 коп. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.08.2024 поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2019. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2019 у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2019 - змінено. Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 и про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість кредитним договором № б/н від 17.01.2014 у розмірі 39 540,66 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 396,88 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Даних про отримання стягувачем ОСОБА_1 виконавчого документу, матеріали справи не містять.

Згідно даних платіжних інструкцій №73160406, 73160404, .04.2025 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перераховано: 431,44 грн. на користь Казначейства України «101 податок з доходів фізичних осіб у вигляді додаткового блага ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у справі №640/6896/19»; 1845,60 грн. на користь ОСОБА_1 « взаємозалік згідно постанови Харківського апеляційного суду від 21.01.2025 у справі №640/6896/19»; 119,84 грн. на користь Казначейства України « 101 військовий збір з доходів у вигляді додаткового блага ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у справі №640/6896/19».

08.04.2025 АТ КБ «ПриватБанк» направлено на адресу ОСОБА_1 заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 18 Цивільного процесуального кодексу України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Однак законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України.

Словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22), від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21).

Зарахування зустрічних вимог є однією з підстав припинення зобов`язання.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб.

Зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Водночас і ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19).

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено статтею 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому, за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

З огляду на зазначене ,а також те, що АТ КБ «Приватбанк» при зарахуванні однорідних (грошових) вимог на виконання судового рішення по справі №640/6896/19 дотриманні умови статті 601 ЦК України, суд доходить висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку виконало постанову Харківського апеляційного суду від 21.01.2025 в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесених витрат зі сплати судового збору. Зазначене є підставою для задоволення заяви.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 258-260, 355, 432 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження»,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у цивільній справі № 640/6896/19, про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2396,88 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.О. Афанасьєв