Справа № 366/1186/25
Провадження № 2/366/529/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді Мовчана В.В., за участю секретаря судового засідання Кулик А.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до: 1) Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області

2) ОСОБА_2

3) ОСОБА_3

про визнання права власності на нерухоме майно.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від відповідача-3: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Іванківського районного суду Київської області з позовом до Іванківської селищної ради Вишгородського району (далі відповідач-1), ОСОБА_2 (далі відповідач-2), ОСОБА_3 (далі- відповідач-3) про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання за позивачем права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що у травні 1979 року йому було виділено земельну ділянку, площею 0,07 га по АДРЕСА_2 . У подальшому позивачу надано дозвіл на будівництво житлового будинку на зазначеній земельній ділянці. Спірний будинок та прибудови загалом споруджені у 1979 році.

У березні 2025 року позивач звернувся до державного реєстратора для реєстрації права власності на спірний будинок з прибудовами, однак йому було відмовлено через відсутність документів, які посвідчують речове право на земельну ділянку під спірним будинком.

Позивач вважає себе повноцінним власником спірного будинку, проте відмова в реєстрації за ним права власності позбавляє його правомочностей як власника будинку та створює перешкоди у користуванні ним як власником.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025, головуючим у справі визначено суддю Мовчана В.В.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 05.05.2025 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 04.06.2025.

03.06.2025 від представника відповідача-1 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та вирішення спору на розсуд суду.

04.06.2025 від позивача, відповідача-2 та відповідача-3 до суду надійшли заяви про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності. Позивач підтримав позов, а відповідач-2 та відповідач-3 визнали заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 04.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 18.06.2025.

Розгляд справи у судовому засіданні 18.06.2025 відкладено на 26.06.2025.

26.06.2025 від позивача та відповідачів до суду надійшли заяви про розгляд справи по суті за їх відсутності. Позивач та відповідачі просили позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом, 10.05.1979 року позивачу виділено земельну ділянку для забудови жилого будинку в кількості 0,07 га по АДРЕСА_2 (а на теперішній час, як встановлено судом з урахуванням рішення Ладижицької сільської ради V скликання від 19.02.2016 № VII-5/57 АДРЕСА_1 , що підтверджується доданою до позову довідкою директора Іванківського рибкомбінату від 10.05.1979 № 131.

05.06.1979 виконавчим комітетом Іванківської селищної ради народних депутатів Іванківського району Київської області затверджено рішення про виділення позивачу згаданої вище земельної ділянки, що підтверджується доданою до позову копією протоколу № 11 від 05.06.1979.

Того ж дня, 05.06.1979 рішенням № 11 виконавчого комітету Іванківської селищної ради депутатів трудящих позивачу надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,07 га., що підтверджується копією цього рішення.

27.07.1979 рішенням виконавчого комітету Іванківської районної ради народних депутатів № 217 позивачу надано дозвіл на будівництво житлового будинку, що підтверджується копією цього рішення.

У подальшому, позивачу додатково виділено земельну ділянку в кількості 0, 05 га біля забудови житлового будинку, що підтверджується довідкою Іванківської селищної ради № 215 від 17.08.1979.

22.08.1979 позивачу відведено в натурі присадибну земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку, що підтверджується копіями Акту про відведення від 22.08.1979 та свідоцтва на забудову індивідуальної садиби.

28.08.1979 позивачу погоджено план забудови житлового будинку, що підтверджується копією плану земельної ділянки.

Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , домоволодіння складається із:

-житлового будинку (основна частина в технічному паспорті під літерою «А», рік побудови 1979), загальною площею 137,1 м2, з яких 86,9 м2 житлова, 50,2 м2 допоміжна, з прибудовою «а», побудованою у 1986 році;

-ганок (без №, побудовані у 1986 році);

-господарських будівель та споруд: сараї (в технічному паспорті під літерами «Б», «В», побудовані у 1980 та 1990 роках); прибудова («Г», рік побудови 1990); навіс («Д», рік побудови 1990); погріб під будівлею («Е», рік побудови 1986); літня кухня («Ж», рік побудови 1987), вбиральня («З», рік побудови 1979); ворота/хвіртка (№ 1, рік побудови 1980), огорожа (№№ 2,3, роки побудови 2000 та 2014), каналізаційна яма («І», рік побудови 1990) та замощення («ІІ», рік побудови 1990).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Іванківської селищної ради Київської області № 77856271 від 18.03.2025 позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з неподанням документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності, вказаних в ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості про державну реєстрацію права власності за будь-якою особою на спірний будинок, відсутні.

У зв?язку з вищенаведеним, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Щодо обраного позивачем способу захисту невизнаного права та кола відповідачів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 зазначила, що майнова вимога про визнання права власності юридичною особою подається за правилами господарського судочинства (а у випадку, коли позивач фізична особа, така вимога повинна заявлятися за правилами цивільного судочинства).

Державний реєстратор не є належним відповідачем у такому спорі.

Велика Палата Верховного Суду у цій постанові підкреслює, що якщо право на будівлю чи споруду ще не зареєстровано за жодним суб`єктом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то правильним способом захисту порушеного права буде подання позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України. Відповідачем у такому позові слід зазначати власника земельної ділянки, на якій спірна будівля чи споруда розташована.

Щодо перебування спірного будинку в комунальній власності Іванківської селищної ради, слід зазначити таке.

Згідно з довідкою Іванківської селищної ради № 850 від 25.07.2022, земельна ділянка, на якій розташований спірний житловий будинок, має орієнтовну площу 0,25 га та є не приватизованою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Оскільки земельна ділянка під спірним майном не приватизована, тому вона має перебувати у комунальній власності Іванківської селищної ради в силу прямої вказівки закону.

Крім цього, рішенням Іванківської селищної ради від 18.02.2022 позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, яка розташована на території Іванківської селищної ради, відтак згадана рада є її розпорядником.

Таким чином, судом встановлено, що відомості про спірне домоволодіння та земельну ділянку, на якій воно розташоване, не зареєстровані за жодним суб`єктом, спірний будинок розташований на земельній ділянці, яка в силу прямої вказівки закону перебуває у власності Іванківської селищної ради, тому обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права, шляхом визнання права власності обраний вірно та є належним способом захисту.

Щодо визнання права власності на спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту ст. 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

У теорії цивілістики під майновими правами розуміється: 1) у широкому значенні речового права суб`єктивне цивільне право як таке, що стосується майнових цінностей і має грошову оцінку, наприклад, право власності на похідні права, зобов`язальні права (права з договорів, що укладаються з приводу передання майна у власність або користування), майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права, тощо; 2) у вузькому значенні - як суб`єктивне право, яке здатне бути самостійним об`єктом обороту; тобто у разі передання майнового права набувач отримує його як можливість претендування на майно або вчинення власних дій відносно майна.

Крім того, це питання було предметом дослідження як у рішеннях ЄСПЛ, так і Верховного Суду України та Верховного Суду.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення ЄСПЛ щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі», заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» від 02 березня 2005 року, заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01.06.2006 у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ зазначив, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява № 44277/98).

У іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14.05.2013 ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.

У постанові від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12, від 15.05.2013 у справі № 6-36цс13, від 04.09.2013 у справі № 6-51цс13, від 24.06.2015 у справі № 6-318цс15, від 04.11.2015 у справі № 6-1920цс15, від 18.11.2015 у справі № 6-1858цс15, від 02.12.2015 у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10.02.2016 у справі № 6-2124цс15, від 16.03.2016 у справі № 6-290цс16, від 23.03.2016 у справі № 6-289цс16, від 30.03.2016 у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20.04.2016 у справі № 6-2994цс15, від 25.05.2016 у справі № 6-503цс16, від 07.12.2016 у справі № 6-1111цс16.

Наведене свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Надаючи оцінку законності набуття позивачем права власності на спірний житловий будинок, суд враховує, що такий будинок побудований позивачем самостійно на земельній ділянці, яка йому для цього спеціально виділена.

Чинне на той час законодавство не передбачало обов`язку забудовників приватних будинків отримувати спеціальні дозволи.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1)виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2)документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок споруджений до 1992 року, тому, проведення державної реєстрації прав власності та проведення технічної інвентаризації спірного домоволодіння не є обов`язковим.

Суд враховує, що позивач, як власник спірного будинку, не може зареєструвати за собою право власності на спірний будинок у зв`язку з тим, що не має документів про реєстрацію права власності на земельну ділянку, на якій розташований такий будинок. При цьому, позивач довів наявність права власності на спірний будинок та набуття такого права в законний спосіб.

З огляду на викладене, а також те, що відповідачі у справі визнали позовні вимоги, встановивши, що спірне домоволодіння збудоване самостійно позивачем у спосіб, що не суперечить закону, позивачем обрано ефективний спосіб невизнаного права, вірно визначене коло учасників справи та доведено підстави, за яких він може фактично набув власності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння.

У частині другій статті 331 ЦК України чітко визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі - Закон № 1952-IV) визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону).

Такі висновки наведені у постанові ВП ВС від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що рішення суду про визнання права власності не є підставою для виникнення права власності, оскільки таке право виникає з моменту державної реєстрації.

Щодо розподілу витрат, які складаються зі сплати судового збору

При зверненні в суд з позовом, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 313,30 грн. та просив судові витрати залишити за ним, тому суд, керуючись положеннями ст. 13 ЦПК України приходить до висновку про залишення судових витрат за позивачем, у зв`язку з чим питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 200, 211, 223, 247, 259, 263 265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (основна частина в технічному паспорті під літерою «А»), загальною площею 137,1 м2, з яких 86,9 м2 житлова, 50,2 м2 допоміжна, з прибудовою «а», ганками (без №), а також за господарськими будівлями та спорудами: сараями (в технічному паспорті під літерами «Б», «В»); прибудовою («Г»); навісом («Д»); погребом під будівлею («Е»); літньою кухнею («Ж»), вбиральнею («З»); воротами/хвірткою (№ 1), огорожею (№№ 2,3), каналізаційною ямою («І») та замощенням («ІІ»).

3.Судові витрати зі сплати судового збору залишити за ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.07.2025.

Повне найменування сторін

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідачі:

Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області (Київська область, Вишгородський район, с-ще Іванків, вул. І. Проскури, 7. Код ).

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_2 ).

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Суддя Віталій МОВЧАН