Провадження 2/201/4308/2025
УХВАЛА

про визнання відводу необгрунтованим та самовідвід

07 серпня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра в складі головуючого - судді Покопцева Д.О. розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД СЕРВІС" Єгорова Володимира Георгійовича - про відвід головуючого судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОБУД СЕРВІС» про повернення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2025р., в позаробочий час, через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД СЕРВІС" Єгорова В.Г., в якій він просить відвести суддю Покопцеву Д.О. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОБУД СЕРВІС» про повернення безпідставно набутих коштів. Вказана заява зареєстрована 06.08.2025р. за номером 30167.

Обгрунтуванням заявленого відводу зазначена тривалість розгляду головуючим справ за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД СЕРВІС", скасування постановлених судових рішень апеляційної інстанцією, а також тим, що в провадженні перебувала справа № 201/2724/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобуд Сервіс" про визнання дій незаконними та неправомірними, скасування тарифів та зобов`язання здійснити перерахунок, тобто між тими самими сторонами та за тими самими обставинами.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї заяви та застосовані ним норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

За змістом ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу.

Згідно з ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши доводи заявленого відводу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 36 ЦПК України визначений перелік підстав для відводу (самовідводу) судді, серед яких є випадки, коли він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, а також наявність інших обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Так, встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі судді в розгляді справи.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу.

Аналізуючи заявлені підстави для відводу, суд вважає, що він зводиться до незгоди з процесуальними рішеннями головуючого в інших справах за участю відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД СЕРВІС", що не може бути підставою для відводу, тим паче що ці рішення перевірялися судом апеляційної інстанції. Тривалість перебування справ у провадженні обумовлена надмірним навантаженням головуючого (згідно звіту МЗС, за період з 01.01.2024 по 06.08.2025р. в провадження отримано 3 059 судових справ).

Тому підстави для відводу вочевидь необгрунтовані.

Але слід зазначити наступне.

Дійсно, в провадженні головуючого перебувала справа № 201/2724/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобуд Сервіс" про визнання дій незаконними та неправомірними, скасування тарифів та зобов`язання здійснити перерахунок, тобто між тими самими сторонами.

У задоволенні цього позову було відмовлено, і хоча рішення про відмову було скасовано судом апеляційної інстанції, але цей суд, постановляючи свою постанову, також відмовив у задоволенні позову, але з інших підстав, ніж суд першої інстанції.

Під час розгляду справи досліджувалися обставини надання послуг відповідачем у цій справі позивачу у цій справі, зокрема, з`ясовувались підстави та суми сплати позивачами відповідачу грошових коштів, тобто з`ясовувалася їх правова природа.

А зараз ті самі позивачі просять стягнути з тих самих відповідачів ті самі грошові кошти, правова природа яких встановлювалася і оцінювалася у іншій справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначено, що відповідно до сталої практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності («Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, пп.27, 28 та 30; «Ветштайн проти Швейцарії» п.42). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду («Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного («Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко та Мартенко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм. На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності.

Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

При вирішенні справи Європейський суд у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності неупередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Крім того, неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Пряма чи опосередкована (побічна) заінтересованість у результаті розгляду справи як підстава для відводу може мати юридичний або побутовий характер. Юридична заінтересованість має місце, якщо від результату вирішення спору у судді виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими.

За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

При цьому суд вважає, що наявність об`єктивного критерію має визначатися виходячи з об`єктивно існуючих обставин, тобто обставин, які існували та існують поза волею учасників процесу.

Водночас, враховуючи ставлення третьої особи ОСОБА_1 до складу суду, яка демонструє стійку незгоду із його рішеннями та діями, перекручує вищезгадані події на свій лад, та з незрозумілих причин звинувачує суд у даному складі в упередженості, вважаю за необхідне заявити самовідвід за наступних підстав.

Так, статтею 39 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, існування безсторонності повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

Разом з тим, у п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Судом встановлено, що головуючим під час розгляду іншої справи за участю тих самих сторін (ЄУН 201/2724/23) досліджувалися обставини надання послуг відповідачем у цій справі позивачу у цій справі, зокрема, з`ясовувались підстави та суми сплати позивачами відповідачу тих самих грошових коштів, які зараз позивач просить стягнути як необгрунтовано отримані, тобто з`ясовувалася їх правова природа і зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позову. Викладене може викликати сумнів у неупередженості судді, але не зі сторони відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОБУД СЕРВІС», на користь якого постановлено рішення у справі 201/2724/23, а за сторони позивача, якому відмовлено у задоволенні позову після дослідження тих самих обставин, які слід досліджувати й у цій справі. Тому у справі ЄУН 201/9309/25 вважаю потрібним заявити самовідвід.

При прийняті рішення про самовідвід, головуючий як суддя дотримується рекомендацій Висновку № 1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01 січня 2001 року в частині виключення найменшої підозри в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 36, 40, 259-261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати заяву про відвід необґрунтованою.

У цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОБУД СЕРВІС» про повернення безпідставно набутих коштів заявити самовідвід. Справу зняти з розгляду в цьому складі суду.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВОБУД СЕРВІС» про повернення безпідставно набутих коштів передати до канцелярії суду для визначення складу суду в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України для розгляду справи.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили негайно після її підписання суддею, заперечення на ухвалу можуть бути викладені в апеляційній скарзі на рішення суду.

Суддя: Д.О. Покопцева