Справа № 442/7293/24 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/151/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

В обґрунтування позову покликалась на те, що у провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебувало кримінальне провадження за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за №0000152 від 16.07.2024 року. Зокрема, те, що 01.07.2024 року останній перебуваючи на стадіоні, який розташований навпроти будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, вступив у словесну суперечку з нею, в ході якої умисно наніс йому близько 10 ударів палицею, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження, що потягло за собою довготривале лікування. Їй надано статус потерпілої в цьому кримінальному провадженні.

Вчиненим кримінальним правопорушенням їй було завдано моральну шкоду, про що не заперечував і сам ОСОБА_1 , який власноручно 23.07.2024 року написав розписку, що зобов`язується відшкодувати моральну шкоду за те, що побив її, протягом місяця. Однак, добровільно ОСОБА_1 відшкодувати моральну шкоду відмовляється.

Протиправними діями ОСОБА_1 її моральному здоров`ю спричинено значної шкоди, її життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Вона була змушена довготривалий час проходити лікування, нею були понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які вона могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку різного роду заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, заподіяної внаслідок нанесення тілесних ушкоджень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не зазначила, в чому полягала завдана їй моральна шкода та з чого вона виходила при зазначенні такої суми моральної шкоди. Стверджує, що позивачем не надано суду належних доказів для підтвердження завдання їй моральної шкоди.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що у свою чергу призвело до заподіяння позивачу тілесних ушкоджень, остання зазнала поза розумним сумнівом фізичного болю та страждань, а також душевних страждань внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, тому дійшов висновку про стягнення 5 000,00 грн моральної шкоди з урахуванням засад розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції із врахуванням наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Судом встановлено, що згідно вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_1 умисними діями заподіяв легке тілесне ушкодження ОСОБА_2 .

Згідно розписки, долученої до матеріалів справи, ОСОБА_1 зобов`язався протягом місяця відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду за побиття її, що мало місце 01.07.2024 в сумі 10000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, судом установлено доведений факт вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

У вказаному вироку встановлено, що на підтвердження вини обвинуваченого суд приймає до уваги встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового процесу, відповідно до частини 2 ст. 382 КПК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 1, п.2, 3 ч.2, ч. 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Стаття 1167 ЦК України містить загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, складовими елементами яких є: шкода, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди.

Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Матеріалами справи доведено обставини завдання відповідачем шкоди позивачу, а також причинний зв`язок між його винними протиправними діями та завданою шкодою.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц зазначила, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача моральної шкоди. При цьому судом взято до уваги вирок суду у кримінальному провадженні, яким підтверджено винну поведінку відповідача та враховано наслідки у вигляді тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому.

Врахувавши принципи розумності, справедливості, пропорційності при визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Посилання апелянта на неспіврозмірність такого відшкодування суд вважає недоведеними, оскільки визначений судом розмір моральної шкоди у цьому випадку є достатнім і відповідає ступеню понесених позивачем душевних та фізичних страждань.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, зокрема наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_1 та завданою ОСОБА_2 моральної шкоди, характер правовідносин, які виникли між сторонами, та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору у цій частині, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками суду.

Оскільки колегія суддів визнала необґрунтованими доводи апеляційної скарги, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 28 липня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 06.08.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремети Н.О.