Справа № 405/8253/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Кропивницький

Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:

головуючого судді Драного В.В.

за участі секретаря Дятел О.В.

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості з нарахованої та невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості з нарахованої та невиплаченої заробітної плати в сумі 28 916,49 грн., середнього заробітку за період затримки розрахунку в сумі 106 142,52 грн. В обґрунтування позову вказав, що з 19.08.2020 року працював у Новокостянтинівській шахті ДП «Схід ГЗК» водієм автотранспортних засобів автотранспортного господарства. 21.08.2023 року був звільнений за власним бажанням. Однак при звільненні не було виплачено суми, яка підлягають виплаті при звільненні, що становить 28916,49 грн. Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, внаслідок чого був виданий судовий наказ, який пізніше ухвалою суду був скасований та запропоновано звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Враховуючи вищезазначене, з метою захисту прав та законних інтересів позивач вважає за необхідне звернутися до суду та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 28 916,49 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку (132 дні з розрахунку середньоденної зарплати в сумі 804,11 грн.) у розмірі 106 142,52 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) учасників справи, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

10.02.2025 року за вх. № 3985 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представником відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги визнані частково. Вказала, що дійсно заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 28916,49 грн., однак не визнала позовну вимогу про стягнення середнього заробітку заявленим до стягнення позивачем у розмірі 106 142,52 грн., оскільки вважає його неспівмірним із сумою боргу. Вважає справедливим і пропорційним буде розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 10000,00 грн. Просила позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 28916,49 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

11.03.2025 року за вх. № 6951 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач вказує, що внаслідок порушення його законних прав через порушення строків виплати заробітої плати, який дорівнює 1 рік 6 місяців, невиплату при звільненні усіх сум, що належали до виплати, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного для позивача уклада життя, докладанні додаткових зусиль для утримання себе, переживанні, погіршенні стану здоров`я, лікуванні, втрат немайнового характеру, яку він оцінює в сумі 80000,00 грн.. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

У судове засідання 21.05.2025 року за вх. № 15326 позивач подав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі та участі його предстаувника, позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, та стягнути з відповідача судові витрати.

Представники відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно листа заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 04.04.2024 року, станом на 28.03.2024 року останточний розрахунок при звільненні 21.08.2023 (наказ про звільнення від 18.08.2023 № 307о/с) в розмірі 28916,49 грн. з ОСОБА_1 не проведений (а.с. 11-14).

Відповідно довідки № 17-02/3001 від 14.10.2024 року, виданої Новокостянтинівською шахтою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованість перед ОСОБА_1 становить 28916,49 грн., з яких: 9284,35 грн. заробітна плата, 19632,14 грн. компенсація за невикористану відпустку (а.с. 22).

За таких обставин, беручи до уваги визнання відповідачем позову в частині стягнення заробітної плати в сумі 28916,49 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що ж стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 106 142,52 грн. за останні шість мясяців з розрахунку 132 робочих днів / середньоденна заробітна плата 804,11 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15000,00 грн., вважаючи її співмірною та пропорційною розміру заборгованості на день звільнення.

Крім того, згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення роботодавцем трудових прав працівника, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння йому моральної шкоди.

Позивач вказує на те, що порушення його законних прав через порушення строків виплати заробітої плати, невиплату при звільненні усіх сум, що належали до виплати, призвело до його моральних та душевних страждань через порушення звичного для позивача уклада життя, докладання додаткових зусиль для утримання себе, переживання, втрат немайнового характеру, погіршення стану здоров`я, необхідності лікування, що підтверджено випискою № 941 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 69).

Відтак, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з порушення його прав знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Однак, беручи до уваги характер та тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій відповідача, здійснення додаткових зусиль для поновлення працівником своїх прав, характер немайнових втрат та можливість їх відновлення та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір компенсації в сумі 5000,00 грн., що підлягає стягненню на користь позивача із відповідача - у відшкодування моральної шкоди.

Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та враховує моральні страждання, які зазнав позивач внаслідок порушення відповідачем процедури його звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами, в порядку ст.ст. 76-83 ЦПК України.

Відповідно до договору № 14 про надання правничої допомоги від 10.01.2025 року та ордеру на надання правничої допомоги серія ВА № від 04.12.2024 року адвокат Ковальова Т.П. надає правову допомогу ОСОБА_1 у Ленінському районному суді м. Кіровограда про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодуванні моральної шкоди (а.с. 25, 57- 58).

Згідно рахунку суми гонорару за надану правничу допомогу послуги адвоката склали 12500,00 грн. (а.с. 70).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості заробітної плати, однак сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, та враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, а також часткове задоволення позовних вимог:

з відповідача в дохід держави слід стягнути 1211,20 грн. судового збору за вимогу про стягнення заборгованості по заробітні платі в сумі 28916,49 грн.;

з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеної позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку у розмірі 14,13 % (15000,00 грн. ? 100 : 106 142,52 грн.) в сумі (1211,20 грн. ? 14,13%) 171,14 грн. судового збору;

з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 6,25 % (5000,00 грн. ? 100 : 80000,00 грн.) в сумі (1211,20 грн. ? 6,25%) 75,70 грн. судового збору;

з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог судових витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості з нарахованої та невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (52210, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Жовті Води, вул. Горького, 2 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 28916,49 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 15000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (52210, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Жовті Води, вул. Горького, 2 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 171,14 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (52210, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Жовті Води, вул. Горького, 2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі (1211,20 + 75,70) 1286,90 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подільського районного суду

міста Кропивницького В.В. Драний