УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 2-562/2003

провадження № 61-9239ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2025 року у справі за позовом Трудового колективу колективного підприємства «Агропроменерго» до Ради колективних сільськогосподарських підприємств Млинівського району про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2003 року трудовий колектив колективного підприємства «Агропроменерго» звернувся до суду з позовом до Ради колективних сільськогосподарських підприємств Млинівського району про визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року визнано за трудовим колективом Млинівського КП «Агропроменерго» право колективної власності на об`єкти нерухомого майна:приміщення майстерні площею 401 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 34 539 грн; гідроелектростанцію площею 162 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 68 375 грн; приміщення ТЕС площею 212 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 35 324 грн; греблю і дамбу відповідно 2 244 та 604 кв. м, які розташовані за адресою: с-ще Млинів, Рівненська область, вартістю 46 233 грн.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 02 лютого 2024 року поновлено керівнику Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області встановлений законом строк на апеляційне оскарження рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалами Рівненського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_1 ,ПП «Агропром-Енерго».

Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 червня 2024 року апеляційну скаргу керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області задоволено. Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука А. І. про закриття апеляційного провадження відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 квітня 2025 року ухвалу Рівненського апеляційного суду від 02 лютого 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 20 червня 2024 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Суд касаційної інстанції, зокрема зазначив, що:

апеляційний суд не звернув уваги на те, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, звільняє її від безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого частиною другою статті 358 ЦПК України, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Проте в такому випадку особа не звільняється від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими нормами ЦПК України. Норми ЦПК України підлягають застосуванню до всіх без виключення учасників судового процесу, а окремі норми визначають початок перебігу процесуального строку на оскарження судових рішень саме для осіб які не брали участі у розгляді справи, а суд вирішив питання про їх права та інтереси, та передбачають можливість поновлення процесуального строку на оскарження судових рішень. Суд у такому випадку надає оцінку наведеним особою, яка подала апеляційну скаргу, причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності;

апеляційний суд не врахував, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції майже через 20 років після його ухвалення. При цьому коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Належних підстав для втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності) суд апеляційної інстанції під час поновлення строку на апеляційне оскарження не встановлював, обмежившись тим, що Млинівська селищна рада до участі в справі не залучалась, а прокурор Млинівського відділу Дубенської окружної прокуратури ознайомлений з матеріалами справи лише 21 листопада 2023 року;

суд апеляційної інстанції не перевірив обставин щодо можливої обізнаності прокурора та/або селищної ради про існування рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року. Так, прокурор принаймні із січня 2015 року повинен був бути обізнаний про рішення суду першої інстанції із матеріалів кримінального провадження № 0000047, в якому ним здійснювався контроль за проведенням досудового розслідування. Крім того, апеляційний суд не врахував, що Млинівська селищна рада в інтересах якої подано апеляційну скаргу, була обізнана про наявність оскаржуваного рішення ще у 2003 році, про що повідомила прокурору листом від 21 грудня 2023 року № 4043.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 травня 2025 року апеляційну скаргу керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області залишено без руху та надано строк для подання до апеляційного суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для його поновлення - десять днів з дня вручення копії цієї ухвали. Роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали суду у зазначений строк.

10 червня 2025 року керівник Дубенської окружної прокуратури подав до апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» заяву (документ сформований в системі «Електронний суд» 09 червня 2025 року) про усунення недоліків на виконання вимог ухвали Волинського апеляційного суду від 27 травня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху. У заяві стверджував, що про ухвалення оскаржуваного рішення суду йому стало відомо 21 листопада 2023 року, а саме після ознайомлення з матеріалами справи та отримання вказаного рішення суду першої інстанції, а Млинівська селищна рада до участі в розгляді справи залучена не була, про розгляд справи не повідомлялась, тому присічний строк, передбачений частиною другою статті 358 ЦПК України, застосуванню не підлягає. Вказував, що з листа від 21 грудня 2023 року № 4043 не вбачається, що Млинівська селищна рада в інтересах якої подано апеляційну скаргу, була обізнана про наявність оскаржуваного рішення ще у 2003 році. Крім того, прокурор зазначав, що не був обізнаний із рішенням суду, оскільки матеріали кримінального провадження № 0000047 не витребовувались і кримінальне провадження до прокуратури не скеровувалося, а постанова слідчого про закриття вказаного кримінального провадження не містить посилань на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 16 червня 2025 рокувідмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у поданій заяві прокурор не навів інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року у цій справі, аніж ті, які були зазначені в апеляційній скарзі від 21 грудня 2023 року та які апеляційним судом були визнані неповажними. Слід також зазначити, що про існування оскаржуваного рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року прокурору стало відомо ще у січні 2015 року з матеріалів кримінального провадження № 0000047, в якому ним здійснювався контроль за проведенням досудового розслідування, проте, не здійснив жодних дій, пов`язаних з його оскарженням. Крім того, Млинівська селищна рада в інтересах якої подано апеляційну скаргу, була обізнана про наявність оскаржуваного рішення ще у 2003 році. Разом з тим, апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції майже через 20 років після його ухвалення. При цьому, коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Належних підстав для втручання у принцип юридичної визначеності судом апеляційної інстанції під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження не встановлено.Наведені скаржником як в апеляційній скарзі, так і у заяві про усунення недоліків апеляційної скарги підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційним судом визнані неповажними, тому наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі статті 358 ЦПК України.

15 липня 2025 року засобами поштового зв`язку перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу для продовження розгляду до Волинського апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надано оцінку тому факту, що після здійснення слідчим СВ Млинівського РВ УМВС України у Рівненській області виїмки матеріалів справи № 2-562/2003 кримінальне провадження жодного разу не направлялося на адресу Млинівської міжрайонної прокуратури, повідомлення про виконання в повному обсязі вказівок прокурора також не надходили, а скерована постанова про закриття кримінального провадження від 16 квітня 2015 року констатувала, що заборона на приватизацію Млинівської ТЕС відсутня. Не будучи ознайомленим з матеріалами цивільної справи №2-562/2003 та не маючи можливості здійснити оцінку та аналіз всіх наявних у ній доказів, прокурор не міг встановити наявність чи відсутність підстав для оскарження рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року в апеляційному порядку. Тому висновок суду апеляційної інстанції, що прокурором пропущено строк на апеляційне оскарження, оскільки з січня 2015 року ним не вжито жодних дій, пов`язаних з оскарженням рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року, є передчасним та не підтвердженим, здійсненим без належного аналізу всіх обставин справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

«правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року);

«у декількох попередніх справах, у яких порушувалися доволі схожі процесуальні питання, Суд встановив, що коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Тоді як вирішення питання про будь-яке поновлення строку на оскарження відноситься саме до повноважень національних судів, такі повноваження не є необмеженими. У кожній справі національні суди мають перевірити, чи є підстави для поновлення строку на оскарження виправданими, а також обґрунтувати своє рішення про поновлення строку. У цій справі провадження було відновлено після затримки у шість місяців, що є суттєво меншим періодом, аніж затримки у понад два роки та один рік відповідно у згаданих справах «Пономарьов проти України» та «Устименко проти України». Проте це не означає, що у цій справі для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції ВССУ користувався необмеженою свободою розсуду, розглядаючи питання про відновлення провадження за поданою із запізненням касаційною скаргою заступника прокурора Херсонської області. ВССУ повинен був застосовувати відповідні процесуальні норми згідно з принципом юридичної визначеності. З цього випливає, що ВССУ просто погодився з аргументом заступника прокурора про порушення строку з «поважних причин», оскільки про рішення апеляційного суду Херсонської області від 27 вересня 2011 року він дізнався зі звернення одного з опонентів заявника, поданого до прокуратури 04 квітня 2012 року, і задовольнив його клопотання про поновлення строку. Отже, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з відсутністю належного обґрунтування щодо відновлення провадження у справі заявника» (SABADASH v. UKRAINE № 28052/13, § 31-34, ЄСПЛ, від 23 липня 2019 року).

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У частині першій статті 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження

№ 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».

Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі №640/11452/19 вказав, що «поважними причинами пропущення строку на подання апеляційної скарги можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами».

Апеляційний суд встановив, щопро оскаржуване рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року прокурору стало відомо ще у січні 2015 року з матеріалів кримінального провадження № 0000047, в якому ним здійснювався контроль за проведенням досудового розслідування. Прокурор не навів інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2003 року у цій справі, аніж ті, які були зазначені в апеляційній скарзі від 21 грудня 2023 року та які апеляційним судом були визнані неповажними. Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції майже через 20 років після його ухвалення. Належних підстав для втручання у принцип юридичної визначеності судом апеляційної інстанції під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження не встановлено.

Встановивши, що вказані заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2025 року у справі № 2-562/2003.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко