Справа № 953/2273/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 , відповідно до якої прохає суд визнати з нею, ОСОБА_1 , право власності на будинок садибного типу з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 583 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона зареєстрована і постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 (далі- спірне домоволодіння). Станом на 31.12.2012 право власності на спірне домоволодіння зареєстроване за наступними особами: " ОСОБА_4 " (російською мовою) на праві приватної власності 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м Харкова від 25.04.1962 справа № 2-379; " ОСОБА_5 " (російською мовою) на праві приватної власності 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м Харкова від 25.04.1962 справа № 2-379; " ОСОБА_6 " (російською мовою) на праві приватної власності 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м.Харкова від 25.09.1962 справа № 2-1036; " ОСОБА_7 " (російською мовою) на праві приватної власності 8/20 частин, на підставі рішення народного суду Київського району м.Харкова від 25.09.1962 справа № 2-1036; " ОСОБА_8 " (російською мовою) на праві приватної власності 3/20 частини, на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 18.03.1957 виконавчим комітетом Кагановичскої районної ради депутатів трудящих.

Зазначений спірний будинок на земельній ділянці площею 583 кв.м. був виділений в користування попередньому власнику ОСОБА_8 на підставі рішення Київського РВК м Харкова від 23.08.1955 за №16. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день її смерті в будинку були зареєстровані та фактично проживали її син ОСОБА_7 разом з дружиною ОСОБА_12 та сином ОСОБА_3 , її чоловік ОСОБА_6 . Донька ОСОБА_4 та онука ОСОБА_5 в будинку фактично не проживали.Син померлої - ОСОБА_14 , на день смерті матері в спірному домоволодінні не проживав, знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою в 1951 році і виїхав взагалі з м Харкова. З сім`єю зв`язок він майже не підтримував, поки була жива його мати, він їй інколи писав.Отже після смерті матері ОСОБА_8 , її син ОСОБА_14 фактично спадщину не прийняв, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Після смерті матері, ОСОБА_7 та його вітчим ОСОБА_6 продовжували проживати разом в спірному домоволодінні однією сім`єю. Протягом десятків років вони спільно проживали в цьому будинку. ОСОБА_6 виростив ОСОБА_7 як свого сина, а той завжди вважав своїм батьком вітчима ОСОБА_6 . Вони піклувалися один про одного, у них був загальний бюджет та витрати, вони мали спільний побут, взаємні права та обов`язки як члени однієї родини, вони вели спільне господарство, надавали один одному моральну та матеріальну підтримку. Вони були зареєстровані за місцем спільного проживання в будинку АДРЕСА_1 .

Зазначає, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_7 отримав свідоцтво про смерть, поховав вітчима, сплатив витрати на поховання та поминки. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді 3/20 частин будинку, яку фактично прийняв у володіння і користування ОСОБА_7 . На день смерті вітчима і після його смерті він був зареєстрований та постійно проживав в будинку, сплачував комунальні платежі і податок за будинок, підтримували його у житловому стані, користувався всім будинком, надвірними будівлями та проводив необхідний ремонт, користувалися земельною ділянкою. Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину ніхто після смерті ОСОБА_6 не отримував.

ОСОБА_4 , була рідною донькою ОСОБА_8 і рідною сестрою ОСОБА_7 . В будинку АДРЕСА_1 вона ніколи не була зареєстрована і не проживала. Після шлюбу з ОСОБА_19 (ім`я та по батькові її першого чоловіка позивачка не знає), ОСОБА_4 знову взяла шлюб 14.10.1962 з ОСОБА_20 і прізвище чоловіка ОСОБА_4 . Вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Померла ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_16. Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 3/20 частин будинку, яку фактично прийняв у володіння і користування ОСОБА_7 . На день смерті сестри він був зареєстрований та постійно проживав в будинку, сплачував комунальні платежі і податок за будинок, підтримували його у житловому стані, користувався всім будинком, надвірними будівлями та проводив необхідний ремонт, користувалися земельною ділянкою. Спадкоємців першої черги у ОСОБА_23 не було, єдиним спадкоємцем був її рідний брат ОСОБА_7 . Із заявами про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину ніхто після її смерті не отримував.

Зазначає, що ОСОБА_7 , 1915 року народження, зареєстрував шлюб з ОСОБА_12 , 1918 року народження. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді 8/20 частин будинку, які він отримав на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 25.09 1962 справа №№ 2-1036; 3/20 частини будинку після смерті ОСОБА_6 ; 3/20 частини будинку після смерті його матері ОСОБА_8 , які не були прийняті в передбаченому законом порядку його братом ОСОБА_14 та залишилися відкритою спадщиною після смерті ОСОБА_8 згідно судового рішення від 25.09.1962 по справі № 2-1036; 3/20 частини після смерті рідної сестри ОСОБА_4 .

Спадщину фактично прийняли його дружина ОСОБА_12 та син ОСОБА_3 . На день смерті чоловіка і батька, вони були зареєстровані та постійно проживали в будинку, сплачували комунальні платежі і податок за будинок, підтримували його у житловому стані, користувалися всім будинком, надвірними будівлями та проводили необхідний ремонт, користувалися земельною ділянкою. Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину ніхто не отримував.

Донька ОСОБА_2 і, відповідно, онука ОСОБА_8 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в спірному будинку ніколи не була зареєстрована і не проживала, з родиною батька зв`язок не підтримувала. Факт її смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 був зареєстрований Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального, управління Міністерства юстиції в актовому запису від 27.06.2001 за № 5675. Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 3/20 частин будинку, яку фактично прийняла у володіння і користування ОСОБА_12 , дружина ОСОБА_7 . На день смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_12 була зареєстрована та постійно проживала в будинку, сплачувала комунальні платежі і податок за будинок, підтримували його у житловому стані, користувалася всім будинком, надвірними будівлями та проводила необхідний ремонт, користувалася земельною ділянкою. Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину на будинок ніхто після її смерті не отримував.

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після її смерті спадщину фактично прийняв її син ОСОБА_3 . На день смерті матері він був зареєстрований та постійно проживав в будинку, сплачував комунальні платежі і податок за будинок, підтримував його у житловому стані, користувався всім будинком, надвірними будівлями та проводив необхідний ремонт, користувалися земельною ділянкою. Із заявами про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину ніхто після її смерті не отримував.

Позивачка зазначає, що право на спадщину у ОСОБА_3 , який був її чоловіком, виникло після смерті його батька ОСОБА_7 , у вигляді 8/20 частин будинку, які він отримав на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 25.09.1962 справа № 2-1036; 3/20 частини будинку після смерті ОСОБА_6 ; 3/20 частини будинку після смерті його матері ОСОБА_8 , які не були прийняті в передбаченому законом порядку його братом ОСОБА_14 та залишилися відкритою спадщиною після смерті ОСОБА_8 ; 3/20 частини після смерті рідної сестри ОСОБА_4 та після смерті його матері ОСОБА_12 .

Зазначає, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке він фактично отримав після смерті своїх батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_12 у вигляді будинку АДРЕСА_1 .

На час смерті чоловіка та відкриття спадщини вона фактично проживала разом зі спадкодавцем, а тому прийняла спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України. Але оскільки у неї відсутні документи на підтвердження реєстрації права власності за чоловіком на зазначене спадкове майно, вона змушена звернутися з цим позовом до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 25.03.2024, визначено головуючу суддю у справі - Лисиченко С.М.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.03.2024 позовну заяву - залишено без руху, встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

02.05.2024 представником позивачки ОСОБА_1 подано до суду заяву про виклик свідків.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.05.2024 задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів.

01.07.2024 електронним шляхом до суду надійшла інформація, витребувана судом з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

02.07.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради.

09.07.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.10.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.12.2024 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Харківську міську раду.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.03.2025 задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів.

08.04.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори.

09.04.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори.

11.04.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з відокремленого підрозділу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори.

25.04.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з Харківського обласного державного нотаріального архіву.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.04.2025 задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів.

03.06.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація, витребувана судом з Державного нотаріального архіву Тернопільської області.

21.07.2025 електронним шляхом до суду надійшло клопотання представника позивачки про долучення доказів.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Електронним шляхом до суду надійшла заява представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Ситникової Я.В. з проханням провести судове засідання за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 21.10.2024 відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляду справи за його відсутністю.

Представник третьої особи Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі.

Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на зазначене суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних у справі доказів.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась згідно частини 2 статті 247 ЦПК України.

Суд, заслухавши вступне слово сторони позивачки, дослідивши письмові заяви по суті справи, допитавши свідків, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно даних архівних матеріалів інвентаризаційної справи реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 зареєстровано за наступними особами:

- ОСОБА_4 - 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 25.04.1962 справа № 2-379;

- ОСОБА_5 - 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м Харкова від 25.04.1962 справа № 2-379;

- ОСОБА_6 - 3/20 частини, на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 25.09.1962 справа № 2-1036,

- ОСОБА_7 - 8/20 частин, на підставі рішення народного суду Київського району м. Харкова від 25.09.1962 справа №№ 2-1036,

- ОСОБА_8 - 3/20 частини, на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 18.03.1957 Виконавчим комітетом Кагановичскої районної ради депутатів трудящихся.

Рішення народного суду Київського району м.Харкова від 25.04.1962 у справі №2-379 визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 3/20 частин за кожним з них на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В межах розгляду справи № 2-379 судом встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належало на праві власності в рівних частках подружжю ОСОБА_27 та ОСОБА_8 з 1910 року. У 1925 році ОСОБА_27 помер. Спадкоємцями померлого ОСОБА_27 є:жінка, донька ОСОБА_29 та сини ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 та ОСОБА_7 , але фактично з померлим не проживали, спадщину прийняла жінка померлого - ОСОБА_8 та син ОСОБА_7 . Тобто жінці померлого, після прийняття спадщини належить частини домоволодіння, а сину померлого - ОСОБА_7 після прийняття спадщини належить домоволодіння.

ОСОБА_8 , після смерті її чоловіка ОСОБА_27 уклала шлюб з ОСОБА_6 . Після укладення шлюбу змінила прізвище із « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_8 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 . Суд дійшов висновку, що спадкоємцями померлої ОСОБА_8 є: другий чоловік- ОСОБА_6 , донька - ОСОБА_8 (російською мовою - ОСОБА_8 ), сини - ОСОБА_7 та ОСОБА_30 , онука - ОСОБА_5 , яка спадкує замість батька ОСОБА_43 , померлого в 1941 році, тобто :5= 3/20 спадщини необхідно визнати за кожним з них.

Судом в межах розгляду справи № 2-379 встановлено, що син ОСОБА_8 - ОСОБА_44 на момент смерті матері в м.Харкові не прожив та не оформив у встановлений законом строк свої спадкові права.

Отже суд в межах розгляду справи № 2-379 дійшов висновку про визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 3/20 частин на спадковий житловий будинок за кожним з них, зазначивши, що 9/20 частин належить ОСОБА_8 , а 5/20 частин ОСОБА_27 .

Рішенням народного суду Київського району м.Харкова від 25.09.1962 у справі №2-1036, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 визнано за ОСОБА_6 право власності на 3/20 частин, а за ОСОБА_7 право власності на 8/20 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому суд зазначив, що по 3/20 частини у зазначеному домоволодінні належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а 3/20 частини вважається відкритою спадщина після смерті ОСОБА_8 .

Отже, судом в межах розгляду справи №2-1036 встановлено, що після смерті ОСОБА_8 у встановленому законом порядку спадщину прийняли: ОСОБА_4 - 3/20 частини спірного домоволодіння; ОСОБА_5 - 3/20 частин спірного домоволодіння; ОСОБА_6 - 3/20 частин спірного домоволодіння. ОСОБА_7 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_27 - 8/20 частин спірного домоволодіння.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_12 , від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_8 народився син, ОСОБА_3 .

Згідно даних свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 10.12.1969 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 . Місто смерті - Київський район м.Харків.

ОСОБА_6 на час його смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 09.12.1969 за адресою: АДРЕСА_1 , проживали та були зареєстровані: ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 .

Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 за вказаною адресою станом на 09.12.1969 не проживали та не були зареєстровані.

Зазначений факт підтверджується даними будинкової книги та показами свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_46 .

Після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилася.

Зазначений факт підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80713533 від 03.04.2025

Відповідно даних, наданих 01.07.2024 Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції на виконання ухвали суду від 23.05.2024 вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 . ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Станом на 14.03.1979 ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , не проживала та не була зареєстрована. Даних щодозареєстрованого місця її проживання станом на 14.03.1979, матеріали справи не містять.

Станом на 27.06.2001 ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживала та не була зареєстрована. Даних щодо зареєстрованого її місця проживання станом на 27.06.2001, матеріали справи не містять.

Після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилася.

Зазначений факт підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80705696 та №80707159 від 03.04.2025.

Згідно інформації, наданої 17.04.2025 Харківським обласним державним нотаріальним архівом на виконання ухвали суду від 25.03.2025 вбачається, що за наявними в архіві даними, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 1979-1993 роки та книзі обліку та реєстрації спадкових справ за 1978-1980 роки Другої Харківської державної нотаріальної контори, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_4 виявлено таку інформацію.

15.05.1979 до Другої Харківської державної нотаріальної контори після померлої із заявою невідомого змісту звернулася мовою оригіналу « ОСОБА_48 ». Заяву було прийнято, зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 15.05.1979 за порядковим №198, заведено спадкову справу №160/79. В графі «дата видачі свідоцтва про право на спадщину» виконано відмітку «09.02.1980,2-787».

09.02.1980 до Другої Харківської державної нотаріальної контори після померлої із заявою невідомого змісту звернулася мовою оригіналу « ОСОБА_48 ». Заяву було прийнято, зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 09.02.1980 за порядковим №56 (за тією же спадковою справою). В графі «дата видачі свідоцтва про право на спадщину» виконано відмітку «н/д №160,79г вид. 09.02.1980г 2-787».

Записів про надходження будь яких інших заяв та відміток в книгах обліку спадкових справ за 1979-1993 роки не виявлено.

В матеріалах спадкової справи зберігається свідоцтво про право на спадщину за законом, видане старшим державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Дяченко О.Л. 09.02.1980 року за реєстровим №2-787. Свідоцтво видано на майно, що складається з половини будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 - доньці померлої, ОСОБА_48 , як спадкоємцю за законом. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, належало померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Дяченко О.Л. 12.05.1973 за реєстровим №2-2728 після померлого міському БТІ 18.05.1973 під №1656. Зазначений правовстановлюючий документ зберігається в спадковій справі.

Документи, на підставі яких було видно свідоцтво про на спадщину за законом (в т.ч. заяви про прийняття спадщини, неприйняття спадщини, відмову від спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину, документи, що підтверджують родинні відносини, довідки) знищено нотаріальною конторою в зв`язку із закінченням терміну їх зберігання до передачі документів в архів.

Згідно даних свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , видане Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 24.11.1995, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

За наявними архівними даними Харківського обласного державного нотаріального архіву від 17.04.2025, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за 1960-2000 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_7 до нотаріальної контори не надходили, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що на час смерті ОСОБА_7 , останній був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою були зареєстровані та проживали: дружина померлого - ОСОБА_12 ; син померлого - ОСОБА_3 .

Факт родинних відносин ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 підтверджуються даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 19.02.1949 та свідоцтва про одруження серія НОМЕР_4 від 22.03.1969.

Відповідно даних свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 , видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції 21.09.2002, ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що на час смерті ОСОБА_12 , остання була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою був зареєстрований та проживав син померлої - ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 29.03.1969 уклав шлюб з ОСОБА_1 , від якого у них народився син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Зазначений факт підтверджується даними свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 від 22.03.1969 та свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 від 21.05.1970.

Згідно даних свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 10.08.2020, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на 08.08.2020 за адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Зазначений факт підтверджується даними інформаційної довідки з Реєстру територіальних громад міста Харкова від 18.07.2025, а також показаннями свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_46 .

ОСОБА_2 станом на 08.08.2020 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася.

Зазначений факт підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80713415 від 03.04.2025.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права.

При вирішенні спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи, що частина правовідносини щодо спадкування спірного майна виникли до набрання чинності ЦК України (в період з 1925 по 20.09.2002), тому до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частка спадкоємці за законом другої черги: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як збоку батька, так і з боку матері (стаття 530 ЦК Української РСР).

До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка заклякається до спадкоємців ( статті 531 ЦК Української РСР).

А отже, положення ЦК Української РСР передбачало лише дві черги спадкоємців за законом. На відміну від положень ЦК України, який передбачає п`ять черг спадкування за законом

Спадкування особами, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, спадкування рідним дядьком та тіткою спадкодавця, а також спадкування за правом представлення, положення ЦК Української РСР не передбачав (подібний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у справі №282/143/22).

Згідно із статтею 553 ЦК Української РСР вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчиняв жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини, передбачені статтею 549 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 554 ЦК Української РСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що після смерті ОСОБА_8 у встановленому законом порядку спадщину прийняли: донька померлої від першого шлюбу - ОСОБА_4 - 3/20 частини спірного домоволодіння; онука померлої від першого шлюбу - ОСОБА_5 - 3/20 частин спірного домоволодіння; чоловік померлої від другого шлюбу - ОСОБА_6 - 3/20 частин спірного домоволодіння.

Також судом встановлено, що ОСОБА_7 (син померлої від першого шлюбу) у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_27 - 8/20 частин спірного домоволодіння.

3/20 частин спадщини у спірному домоволодінні інші спадкоємці померлої ОСОБА_8 у встановленому законом порядку не прийняли, у зв`язку з чим вважається такими, що відмовилися від спадщини. А тому, відповідно до частини 1 статті 554 ЦК Української РСР, 3/20 частин спірного домоволодіння в рівних частках перейшли до спадкоємців, які в установленому законом порядку прийняли спадщину: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у рівних частках, тобто по 3/80.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що після смерті ОСОБА_8 у встановленому законом порядку спадщину прийняли: донька померлої від першого шлюбу - ОСОБА_4 - 3/16 частини спірного домоволодіння (3/20 +3/80); онука померлої від першого шлюбу - ОСОБА_5 - 3/16 частини спірного домоволодіння (3/20 +3/80); чоловік від другого шлюбу - ОСОБА_6 - 3/16 частини спірного домоволодіння (3/20 +3/80).

ОСОБА_7 (син померлої від першого шлюбу) у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_27 - 7/16 частини спірного домоволодіння (8/20 +3/80).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 помер. Після його смерті спадкова справа не заводилася. За життя ОСОБА_6 заповіт не склав.

На час смерті ОСОБА_6 разом з ним проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 наступні особи: ОСОБА_7 (син від першого шлюбу померлої ОСОБА_8 ); ОСОБА_12 (дружина ОСОБА_7 ) та ОСОБА_3 ( син ОСОБА_7 ).

Разом з цим суд зазначає, що ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 не входять до кола осіб, які мають право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 в розумінні статей 529-539 ЦК Української РСР.

З огляду на зазначене, доводи позивачки в цій частині не є слушними.

Даних щодо наявності спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_51 , зокрема 3/16 частини спірного домоволодіння, або відмовилися від її прийняття, матеріали справи не містять.

ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на 3/16 частину у спірному домоволодінні. Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла донька померлої - ОСОБА_48 (спадкоємець першої черги) шляхом звернення 15.05.1979 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто у встановлений законом строк. Разом з цим, свідоцтво про право на спадщину, зокрема на 3/16 часток спірного домоволодіння, ОСОБА_48 не отримала. Даних про те, що ОСОБА_48 відмовилася від прийняття спадщини - 3/16 частин у спірному володінні, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що враховуючи положення статті 548 ЦК Української РСР спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном та не позбавляє її права на таке майно.

Зазначене узгоджується із подібним за змістом висновком Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №463/6829/21-ц.

З огляду на зазначене, доводи позивачки щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , братом померлої - ОСОБА_7 , який є спадкоємцем другої черги, не можна вважати слушними.

ІНФОРМАЦІЯ_11 помер ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 7/16 частин спірного домоволодіння.

Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли шляхом фактичного вступу в управління та володіння в рівних частках (по 7/32) спадкоємці першої черги: дружина померлого - ОСОБА_12 ; син померлого - ОСОБА_3 .

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на 3/16 частки у спірному домоволодіння. Разом з цим даних про наявність спадкоємців, які б у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , або відмовилися від її прийняття, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що померла ОСОБА_5 була онукою померлих ОСОБА_27 та ОСОБА_8 , тобто племінницею ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Отже, відповідно до положень статей 529-539 ЦК Української РСР, дружина та син померлого рідного дядька спадкодавці ОСОБА_5 , не входять до кола осіб, які мають право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . А тому доводи позивачки щодо прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , шляхом вступу в управління та володіння спадщиною дружиною померлого дядька спадкодавці - ОСОБА_12 , не можна вважати слушними.

ІНФОРМАЦІЯ_14 померла ОСОБА_12 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на 7/32 частин спірного домоволодіння.

Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_12 прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння син померлої - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 7/16 частин спірного домоволодіння, які він успадкував після смерті батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_12 .

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася після ІНФОРМАЦІЯ_15 , суд доходить висновку, що до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно із частиною 2 статті 1269 Цивільного кодексу України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених статтею 1270 Цивільного кодексу України.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя заповіт не склав. А тому спадкоємцями першої черги спадкодавця ОСОБА_3 є: дружина - ОСОБА_1 ; син - ОСОБА_2 .

Як було встановлено судом та не заперечувалося ОСОБА_2 , останній на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_3 не проживав, у встановлені законом строки не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса, у зв`язку із чим відповідно до статті 1272 ЦК України вважається таким що не прийняв спадщину.

ОСОБА_1 не зверталася до нотаріальної контори у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття після смерті ОСОБА_3 .

Разом з цим судом встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем,зокрема і на час його смерті, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_3 .

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів, оцінивши їх в сукупності, доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме визнання за останньою право власності на 7/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/16 частини будинку та господарськими спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 583 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 :

третя особа: Харківська міська рада, , адреса: 61003, м.Харків, майдан Конституції, 7.

Суддя - С.М. Лисиченко