Провадження № 22-ц/812/1052/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 липня 2025 року м. Миколаїв

справа № 473/6563/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Повертайленко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Журид Сергія Миколайовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Чередніченко Іриною Борисівною, на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 04 квітня 2025 року під головуванням судді Ротар М.М., повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Журид С.М., Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (далі- ТОВ «ФК Дебт Коллекшн») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.

Позивач зазначала, що у січні 2022 року їй стало відомо, що з її заробітної плати починаючи з серпня 2021 року утримуються кошти на підставі виконавчого напису № 168181 вчиненого15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з неї заборгованості на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», за кредитним договором №/193164, укладеним нею і первісним кредитором ТО «Фінансова компанія «ГОУФІНГОУ» у розмірі 10851 грн 25 коп. Крім вищевказаної суми боргу з неї також стягнуто винагороду у розмірі 1085 грн 13 коп. та витрати виконавчого провадження 400 грн 00 коп., а всього 12336 грн 38 коп.

Позивачка вважає виконавчий напис протиправним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом не були дотриманні вимоги Закону України «Про нотаріат» та вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати виконавчий напис, виданий 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. зареєстрований у реєстрі за №168181 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з приватного виконавця Журид С.М. на її користь 1485 грн 13 коп., стягнути з ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» на її користь 10851 грн 25 коп., стягнених на підставі виконавчого напису, 3 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 1054 грн 55 коп. інфляційні збитки 5282 грн 66 коп., а всього 18013 грн 06 коп. та 20000 грн. витрат на правничу допомогу.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2025 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 15 квітня 2025 року про виправлення описки позов задоволено частково. Визнано виконавчий напис, вчинений 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за № 168181 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованості за кредитним договором, таким що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» на користь ОСОБА_1 в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса грошові кошти у сумі 10 851 грн 25 коп., стягнених на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №168181 від 15.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., 3 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 1054,55 грн, інфляційні збитки 5282,66 грн, а всього 17 188 грн 46 коп. Стягнуто з ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» на користь держави 3028 грн 00 коп. судового збору Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Журид С.М. на користь ОСОБА_1 1485 грн 13 коп.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із обґрунтованості і доведеності позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а тому стягнута з позивача за цим виконавчим написом грошова сума підлягає поверненню позивачу відповідачем, як безпідставно набуте майно. Крім того, суд прийшов до висновку, що стягнуті з позивача кошти як основна винагорода приватному виконавцю у сумі 1085 грн 13 коп. підлягають поверненню позивачу ОСОБА_1 приватним виконавцем Журид С.М. на підставі ст.1212 ЦК України, Зазначаючи у мотивувальній частині рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не було доведено розмір витрат на правничу допомогу, то вимоги про їх стягнення задоволенню не підлягають.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Чередніченко І.Б. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме: стягнення витрат на правничу допомогу. Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви адвоката Чередніченко І.Б., суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги були вирішення судом при ухваленні заочного рішення 04 квітня 2025 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Чередніченко І.Б. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити ці вимоги.

Представник Чередніченко І.Б. зазначала, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов помилкового висновку, що позивачкою не додано жодних доказів на підтвердження таких витрат. Такий висновок суду не відповідає наявним у справі доказам, оскільки у матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги від 31.10.2024 року, положення пунктів 7 та 8 розділу 3 Договору, встановлено, що саме договір є підставою для сплати гонорару у фіксованій сумі за надану у даній справі правничу допомогу, визначено строки сплати - після вирішення спору по суті, протягом 15 днів з дня набуття рішенням суду першої інстанції законної сили. Отже, умови даного договору свідчать про неможливість подання повного обсягу доказів (як-то, квитанцій, платіжних документів, інше) про понесені судові витрати, оскільки повний обсяг правничої допомоги, наданої адвокатом клієнту та обов`язок останнього оплатити визначений обсяг наданих послуг прямо пов`язано з набуття чинності рішення суду першої інстанції, що може свідчити про поважність причини пропуску строку подання доказів, а відтак, такий строк може бути поновлено судом. Відмовивши позивачці у відшкодуванні понесених судових витрат з відповідача суд порушив норми статті 2 ЦПК України та позбавив позивача можливості просити про поновлення строку на подання доказів понесених витрат на правничу допомогу адвоката. Між тим, у постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 161/629/23 Верховний Суд виснував, що вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Навіть при пропущенні строку, якщо сторона повідомила суд про можливі витрати та надала їх розрахунок, за наявності поважних причин суд може ухвалити додаткове рішення та частково або повністю компенсувати понесені витрати. На переконання представника позивача, суд мав достатній обсяг доказів для здійснення розподілу судових витрат, у даній справі не може піддаватися сумніву її представництво інтересів клієнта, оскільки всі заяви по суті, клопотання, тощо подавалися через підсистему «Електронний суд».

Відповідачі правом на подачу відзиву не скористались.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення справи не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2024 року між ОСОБА_1 і адвокатом Чередніченко І.Б. був укладений договір про надання правничої допомоги. Відповідно до Розділу 1 цього договору правова допомога надається ОСОБА_1 у вигляді правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності в будь-якому статусі, складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру у справі за позовом до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» про захист прав споживача, повернення безпідставно набутих коштів. Правова допомога надається у формах правового консультування, складання та подання заяв, клопотань до суду, складання та подання адвокатських запитів, представництво інтересів Клієнта у суді, органах влади та місцевого самоврядування. Пунктами 2, 5 Розділу 3 договору передбачено, що гонорар визначається в еквіваленті, що дорівнює 20 000 грн за надану правову допомогу у суді першої інстанції, факт наданих послуг підтверджується ухваленням рішення у справі. Пунктами 7 та 8 Розділу 3 договору встановлено, що саме договір є підставою для сплати гонорару у фіксованій сумі за надану у даній справі правничу допомогу, визначено строки сплати - після вирішення спору по суті, протягом 15 днів з дня набуття рішенням суду першої інстанції законної сили.

Отже умовами укладеного ОСОБА_1 і адвокатом Чередніченко І.Б. договору про надання правничої допомоги був встановлений фіксований розмір гонорару за надану правову допомогу у суді першої інстанції.

У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що фіксований розмір гонорару адвоката означає, що у разі настання визначених договором про надання правової допомоги умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Також апеляційний суд звертає увагу, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. з підстав ненадання позивачкою документального підтвердження понесення таких витрат, а також розрахунку таких витрат суперечить вищенаведеним приписам закону та висновків Верховного Суду, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Велика Палата у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 також вказувала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Разом із тим, при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Такий же правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на правову допомогу. (див. постанову Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 490/1923/23).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи передбачені ЦПК України критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, з урахуванням ціни позову, того, що справа не є складною, представник позивачки адвокат Чередніченко І.Б. - не приймала участь в судових засіданнях, апеляційний суд дійшов висновку, що обумовлений ОСОБА_1 і адвокатом Чередніченко І.Б. фіксований розмір гонорару за надану правову допомогу у суді першої інстанції не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі, адже цей розмір не відповідає критерію реальністі наданих адвокатських послуг та розумної необхідності цих витрат.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» витрат на професійну правничу допомогу на користь позивачки до 7 000 грн.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на всі обставин, що підлягають врахуванню при вирішенні питання розподілу витрат на правничу допомогу, то оскаржуване рішення в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн 00 коп.

Отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

В іншій частині заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2025 року в апеляційному порядку не було оскаржено.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Чередніченко Іриною Борисівною, задовольнити частково.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн 00 коп. (сім тисяч гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 01 серпня 2025 року