Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/7887/24
Провадження № 2/644/98/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01 серпня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Книшенко А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 45122,12 грн. та судові витрати у справі. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначає, що 29.06.2017 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту -для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн., процентна ставка 26% річних, тип процентної ставки - фіксований, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та надав відповідачці у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою. В свою чергу позичальник не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку станом на 20.09.2021 року загальний розмір заборгованості становить 45122,12 грн. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за договором від 29.06.2017 року.

Ухвалою суду від 23.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином та своєчасно, причини неявки не повідомила, відзив на позов до суду не подавала.

Згідно поданих ОСОБА_1 письмових пояснень просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності в частині стягнення штрафних санкцій в сумі 4393,68 грн., відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що 29.06.2017 року між нею та АТ «Альфа- Банк» було укладено кредитний договір з встановленим кредитним лімітом в розмірі 5000 грн. та фіксованою процентною ставкою 26%. Повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та заміну кредитора вона не отримувала. Зазначила, що кредитний договір було укладено 29.06.2017 року, а договір факторингу 20.09.2021 року, тому строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій на момент подання позову сплив, а тому вимоги про стягнення суми 4393,68 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовується нова ставка. Вказує, що банком в односторонньому порядку, без будь-якого погодження було збільшено відсотки за користування кредитом з 01.04.2015 року до 43,20 %, проте доказів домовленості або належного повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки за договором чи визнання її відповідачем шляхом сплати процентів у такому розмірі, банком не надано. Тому задоволенню можуть підлягати вимоги, виходячи із процентної ставки 26,00%, яка була узгоджена сторонами при укладанні кредитного договору. Згідно наданого відповідачкою розрахунку, за весь період користування кредитом, з 29.06.2017 року по 20.09.2021 року до сплати підлягало відсотків в сумі 1781,99 грн. та тіло кредиту 5000 грн., а всього 6781,99 грн. Нею за вказаний період сплачено 48778,65 грн., тобто переплата становить 41996,66 грн.

Приймаючи до уваги викладене, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, що судом ухвалено про заочний розгляд справи, то в відповідності до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 29.06.2017 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту -для особистих потреб, ліміт кредитної лінії - 200000 грн., процентна ставка - 26% річних, тип процентної ставки - фіксований, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Підписанням цієї оферти позичальник беззаперечно підтверджує, що перед укладанням угоди ознайомлений, в тому числі у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; із інформацією, зазначеною в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, яка розміщена на офіційній сторінці банку у мережі інтернет за посиланням www.alfabank.ua.

Згідно оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 29.06.2017 року, ОСОБА_1 пропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачці та вона погодилася з ним, підписуючи угоду та паспорт споживчого кредиту.

АТ «Альфа-Банк» виконав умови договору та надав відповідачці у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою.

20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором щодо відповідачки. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за договором від 29.06.2017 року до ОСОБА_1 .

Представником позивача долучено до матеріалів справи копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу № 3 за яким у відповідності та на виконання договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року Клієнт передав, а Фактор отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору та копію платіжного доручення №559 від 20.09.2021 року на суму 12844800 грн. (призначення платежу: за право вимоги згідно договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року).

Згідно виписки з додатку до договору факторингу №3 від 20.09.2021 року, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором від 29.06.2017 року, у сумі 45122,12 грн, з яких: 40728,44 грн. заборгованість по тілу кредиту, 4393,68 грн. заборгованість по відсоткам.

З наданого розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку за період з 29.06.2017 року по 21.09.2021 року вбачається, що станом на 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 45122,12 грн, з яких: 40728,44 грн. заборгованість по тілу кредиту, 4393,68 грн. заборгованість по відсоткам.

У наданому розрахунку міститься інформація щодо щомісячних платежів позичальника за визначений період (дата за графіком), поточна заборгованість клієнта за тілом кредиту та відсоткам за користування кредитом.

Станом на 20.09.2021 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала.

Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Під час розгляду справи встановлено, що договір від 29.06.2017 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк повернення коштів, погашення кредиту, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, він підписаний сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальниця не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконувала його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Однак, отримавши кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконала.

Посилання відповідачки щодо неотримання нею повідомлення АТ «Альфа-Банк» про відступлення права вимоги за договором суд до уваги не бере, оскільки матеріали справи містять повідомлення за вихідним номером №9726186 від 21.09.2021 року, адресованого ОСОБА_1 . Крім того, не є підставою для звільнення Боржника від виконання Кредитного договору, якщо він не був повідомлений про досудове врегулювання спору, а лише означає виконання Боржником свого зобов`язання перед Кредитодавцем, з яким укладав договір, що не виконано. Матеріали справи містять докази, що підтверджують погодження сторонами умов отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачкою кредитних коштів. Проте, відсутні докази повернення отриманого кредиту, а перехід права вимоги до позивача від первісного кредитора підтверджено належними та допустимими доказами. Договір факторингу у встановленому порядку недійсним не визнаний, а тому підтверджено, що Товариство набуло права вимоги до боржника. Розрахунок кредитної заборгованості, здійснений при відступленні права вимоги, є підтвердженням суми заборгованості.

Щодо поданої відповідачкою заяви про застосування строку позовної давності суд враховує наступне.

Позивач звернувся до суду із позовом у вересні 2024 року, в якому заявлено вимогу про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом станом на 20.09.2021 року у розмірі 45122,12 грн.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Строк карантину неодноразово продовжувався, в зв`язку з чим карантин в Україні діяв в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, трирічний строк позовної давності для звернення до суду щодо договору від 29.06.2017 року не пропущений, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до вимог позивача строку позовної давності.

Судом відхиляє заперечення відповідачки щодо зміну розміру процентної ставки в односторонньому порядку банком, а саме з 01.04.2015 року до 43,20%. При цьому судом враховується, що договір між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено в 2017 році, тому посилання відповідачки на 2015 рік є недоречним. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що в спірних правовідносинах була застосована процентна ставка в розмірі 43,2 %, а не узгоджена сторонами 26%. Відповідачкою приведений в письмових поясненнях власний розрахунок, проте письмових доказів, якими б вона підтверджувала свої доводи, матеріали справи не містять.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200 грн. позивач надав суду: договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024 року, який був укладений між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І., згідно якого виконавець надає замовнику послуги захисту прав та інтересів замовника під час розгляду судом справ у якій клієнт є учасником; акт № 1 від 15.07.2024 року приймання-передачі наданих послуг, згідно якого виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги відповідно до договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року. Зазначений акт містить детальний опис робіт та час, витрачений на надання юридичних послуг. Згідно платіжної інструкції ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було здійснено оплату наданої адвокатом Литвиненко О.І. правничої допомоги в розмірі 9200 грн.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» судом задовольняються, що від відповідачки до суду не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» 9200 грн. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином, суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню сума кредитної заборгованості в розмірі 45122,12 грн., а також судові витрати, з яких 3028 грн. - сплачений позивачем судовий збір, та 9200 грн. витрати на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 5,10-13, 81, 83, 141, 264-265, 280, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 610, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Солом`янська, б. 2, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40340222) заборгованість за договором від 29.06.2017 року в розмірі 45122,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Солом`янська, б. 2, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40340222) суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3028 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 9200 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

СУДДЯ: