Єдиний унікальний номер 353/355/25
Номер провадження 2/341/601/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Аннишина С.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Сегін І.І.,

відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , просить стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 42 171, 72 грн.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що 01.12.2015 ОСОБА_1 уклав з Акціонерним товариством «Ідея Банк» кредитний договір №Z20.001.76740. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов?язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. У зв?язку з порушенням Позичальником умов Договору згідно із Договором факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» право вимоги до боржників, в тому числі до за кредитним договором №Z20.001.76740, до ОСОБА_1 .

Загальна сума заборгованості відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу складає 42171,72 грн: 13 448,61 грн - заборгованість за основним боргом, 7037,22 грн - заборгованість за відсотками, 21 685,89 грн заборгованість за комісіями.

Тому позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та просить стягнути з відповідача на його користь наявну суму заборгованості.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02 травня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2025 року справу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Галицького районного суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, оскільки таке не відповідає вимогам статті 84 ЦПК України. Зокрема, позивачем не зазначено про вжиті заходи для отримання доказу самостійно, не додано докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (а.с.37 - 38).

18 червня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що кредитний договір датується 01 грудня 2015 року. Якщо договір було укладено 01 грудня 2015 року, то первинний кредитор, чи інші нові кредитори мали би звернутися до суду про стягнення такої заборгованості не пізніше, ніж 01 грудня 2018 року, але аж ніяк не 01 травня 2025 року. А тому вважає, що у позивача пройшли всі терміни для подання позовних вимог по кредитному договору № Z20.001.76740 від 01.12.2015. Крім того, звертає увагу суду на ту обставину, що він зараз перебуває на реабілітації після оперативного втручання і не працює та не має доходів, які б могли покрити виплати за позовними вимогами нового кредитора. У задоволенні позову просив відмовити.

02 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якого просив відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Інших клопотань чи заяв від позивача не надходило, зокрема, повторне клопотання про витребування доказів з наданням причин неможливості самостійного їх отримання сторона позивача не заявляла.

В судове засідання представник позивача не з`явися. В позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника ТОВ «ФК «Суперіум».

Відповідач в судовому засідання просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на недоведеність позивачем заявлених позовних вимог та сплив позовної давності звернення до суду.

Суд, заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини.

01 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z20.001.76740 (надалі по тексту - Договір), згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 23 674,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується повернути кредит разом з процентними платежами і комісіями згідно з умовами цього договору (пункт 1.1. Договору, а.с.4).

Згідно з пунктом 1.2. Договору банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 30 місяців.

Відповідно до пункту 1.3. Договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 1.490% річних від залишкової суми кредиту.

Згідно з пунктом 1.4 Договору, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі: 3,4300% процентів від початкової суми кредиту.

Розділ 6 Договору містить графік щомісячних внесків за кредитним договором.

На підтвердження укладеного Договору позивачем додано також додатки: згода фізичної особи - суб`єкта кредитної історії, письмова згода фізичної особи клієнта-банку, заява ОСОБА_1 про ознайомлення ним з інформацією про банківські продукти і послугами банку, договір страхування життя, додаткову угоду № 1 до договору страхування життя, копію паспорта ОСОБА_1 та копію Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.5-7).

15 листопада 2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено Договір факторингу №15/11/23, за умовами АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до боржників, в розмірі їх заборгованості, що визначена у реєстрі боржників (а.с 7-10).

Відповідно до друкованого реєстру боржників №1 АТ «Ідея Банк» передав позивачу право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 42 171,72 грн, яка складається з 13 448,61 грн заборгованості за основним боргом, 7 037,22 заборгованості за відсотками, 21 685,89 грн заборгованості за комісіями (а.с. 11).

Згідно з довідкою за заборгованістю боржника ОСОБА_1 , виданою ТОВ «ФК «Суперіум» від 28.04.2025, загальна заборгованість ОСОБА_1 за Договором №Z20.001.76.740 від 01.12.2015 становить 42 171,72 грн: 13 448,61 грн - заборгованість за основним боргом, 7037, 22 грн заборгованість за відсотками, 21 685, 89 грн заборгованість за комісіями (а.с.13).

ТОВ «ФК «Суперіум» вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості (а.с.12).

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «ФК «Суперіум» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (споживчого кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).

Так, статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини 2 статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 01.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № Z20.001.76740, який підписано сторонами власноручно.

Разом з тим, при дослідженні обставин справи в частині виникнення та, відповідно, обґрунтованості вимог щодо стягнення заборгованості за Договором №Z20.001.76740 судом з`ясовано, що позивачем до суду не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин надання ОСОБА_1 кредитних коштів на визначених Договором умовах (банківських документів про перерахування коштів відповідачу, виписки руху коштів по рахунку відповідача), а також порушення ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів та процентів за користування ними та, як наслідок, виникнення заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь кредитодавця.

Також матеріали справи не містять розрахунок заборгованості, який був складений первісним кредитодавцем АТ «Ідея Банк», за договором № Z20.001.76740.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором №Z20.001.76740 складений після відступлення АТ «Ідея банк» права вимоги та не містить відомостей про надання на виконання умов договору грошових коштів ОСОБА_1 , їх отримання позичальником та неповернення у строки, визначені сторонами у договорі.

Вказаний вище розрахунок не є доказом нарахування заборгованості у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору ОСОБА_1 , а тільки відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є підставою для стягнення відповідних сум.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 травня 2021 року за результатами розгляду цивільної справи № 554/4300/16-ц сформулював правову позицію про те, що за своїм змістом саме банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Зазначене вище узгоджується із правовим висновками, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Згідно з вказаною нормою Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відтак, виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними.

Тому, вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов договору позики №Z20.001.76740 та обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості за ним із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Суперіум», суд наголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підтвердження виникнення заборгованості за кредитним договором в ОСОБА_1 за основним боргом в сумі 13 448, 61 грн, заборгованості за відсотками в сумі 7037,22 грн, заборгованості за комісіями в сумі 21 685,89 грн позивачем не наданого жодного доказу (виписок, розрахунків заборгованості первісного кредитора тощо). Позивачем представлено суду тільки кредитний договір Z20.001.76740 від 01.12.2015, що є доказом того, що між сторонами виникли кредитні зобов`язання.

Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості, періоду та строків нарахування такої.

Оскільки ТОВ «ФК «Суперіум» не доведено факту перерахування коштів та наявної заборгованості у ОСОБА_1 в розмірі 42 171,72 грн за кредитним договором № Z20/001/76740 від 01.12.2015, відсутні підстави для застосування строків позовної давності, так як така може обчислюватися лише з моменту порушення права, тобто виникнення прострочення виконання зобов`язання. У даному випадку, з огляду на недоведеність самого факту порушення права, питання про сплив строку позовної давності є передчасним.

Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із ОСОБА_1 , а саме не доведено факт утворення заборгованості перед первісним кредитором, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, та керуючись статтями 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» місцезнаходження юридичної особи: 04053, м. Київ, Вознесенський узвіз, 23-А, нежитлове приміщення №35А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 31 липня 2025 року.

СуддяСвятослав АННИШИН