ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року

м. Харків

справа № 629/2364/25

провадження № 22-ц/818/4064/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Савенка М.Є, Мальованого Ю.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2025 року, постановлене суддею Харабадзе К. Ш.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі за текстом АТ «А-БАНК», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у сумі 43175,29 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 28245,48 грн., заборгованості по відсоткам 11335,56 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ18966142 від 09.03.2024 станом на 04.04.2025 у розмірі 39581 гривні 04 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 2220 гривень 74 копійки. В іншій частині позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вирішити питання судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що Цивільний кодекс України не є спеціальним законом по відношенню до Закону України «про споживче кредитування» , а тому не підлягає застосуванню.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, тому в іншій частині рішення суду, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив взяте на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, суд вважав, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № АВН0СТ18966142 від 09.03.2024 станом на 04.04.2025 у розмірі 43175,29 грн., з яких 28245,48 грн. сума заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 11335.56 грн. сума заборгованості за відсотками, законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Проценти за порушення грошового зобовязання, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 10.10.2024 по 04.04.2025 стягненню із відповідача не підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції, відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що 09.03.2024 між АТ «А-Банк» та відповідачем було підписано заяву про надання послуг «Швидка готівка» АВН0СТ18966142, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 31900 гривень строком на 12 місяців (до 08.03.2025) зі сплатою процентів у розмірі 85.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становить між нею та банком договір, а також, що він ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлений з інформацією, яка розміщена на веб-сайті та доступна за посиланням www.a-bank.com.ua, в повному об`ємі у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

09.03.2024 між сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому обумовлено всі істотні умови кредитування, в т.ч. строк кредитування 12 місяців.

Як вбачається з меморіального ордеру № TR.34266494.41061.65455 від 09.03.2024 відповідачу видано кредит згідно договору АВН0СТ18966142 від 09.03.2024 у розмірі 31900 гривень.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав вчасно та повністю, надавши кредитні кошти.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував.

Згідно з розрахунком позивача, станом на 04.04.2025 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 43175,29 грн., яка складається з заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 28245,48 грн., заборгованості по відсоткам 11335,56 грн., заборгованості за пенею 3594,25 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

До договору кредиту згідно ст.1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.ст.526-527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Всупереч умовам Кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання.

За порушення взятих на себе зобов`язань, Банком на підставі п.11 заяви про надання послуг «Швидка готівка» здійснено нарахування пені у сумі 3594,25 грн.

Згідно із п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває на цей час.

Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підстави для нарахування та стягнення з відповідача за ч. 2 ст. 625 ЦК України відсутні.

Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що пеня за порушення грошового зобовязання, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення Цивільного кодексу України не застосовуються до даних правовідносин, не відповідають вимогам закону.

Висновок суду щодо відсутності підстав стягнення з відповідача пені є вірним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1ст.382ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: М.Є. Савенко

Ю.М. Мальований