Справа № 489/9686/24
Провадження № 2/487/1179/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючої судді Скоринчук К.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,

представника позивача адвоката Головченка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про визнання типових індивідуальних договорів по особовим рахункам нечинними (неукладеними),

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з цивільним позовом до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про визнання Типових індивідуальних договорів по особовим рахункам нечинними. Позовні вимоги мотивовано тим, що він є власником двох квартир: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . 29 квітня 2024 року ОКП Миколаївоблтеплоенерго листом за №К-544/28 повідомило позивача про те, що відповідачем здійснюється нарахування абонентської плати на підставі індивідуального договору про надання комунальних послуг (Типового індивідуального договору), а саме відносно квартири АДРЕСА_1 відповідач обліковує особовий рахунок № НОМЕР_1 , а відносно квартири АДРЕСА_3 - 2/5075, тобто відповідач вважає укладеними Типовими індивідуальними договорами в кількості 2 шт по одному на кожну квартиру. У досудових повідомленнях відповідач поінформував позивача, що по квартирі 21 о/р №2/5075 заборгованість за абонентське обслуговування станом на 30.09.2024 складає 4565,70 грн, по квартирі АДРЕСА_1 (о/р №2/9902) заборгованість за абонентське обслуговування станом на 01.11.2024 складає 1150,43 грн. Позивач зазначає, що такі нарахування є безпідставними, оскільки індивідуальні договори він не укладав з підстав фактичної відсутності об`єкту для споживання житлово-комунальну послугу. А тому просив визнати Типові індивідуальні договори по особовим рахункам нечинними.

11 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

24 березня 2025 подано відзив. Згідно відзиву, відповідач не визнає позов та просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що постановою КМУ від 8 вересня 2021 р. № 1022 (далі ПКМУ 1022) затверджено зміни, що вносяться до Постанови від 21 серпня 2019р. № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Відповідно до вищезазначених змін затверджено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Текст типового індивідуального договору, що є публічним договором-приєднання розміщено на офіційному сайті ОКП «Миколаївоблтеплоенерго».

Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). 28 березня 2025 подано відповідь на відзив. Здійснення розподілу обсягів спожитих у будинку послуг теплової енергії відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг є виключно вимогою законодавства, та не є ініціативою ОКП «Миколаївоблтеплоенерго».

Належні позивачеві квартири розташовані в житловому будинку, де система опалення є єдиною, а фактичним доказом постачання теплової енергії на об`єкт споживача є наряди на підключення опалення та накази про початок опалювального періоду на підставі рішень Виконавчого комітету Миколаївської Міської Ради. За адресою: АДРЕСА_4 , було проведено підключення опалення. Належні позивачеві квартири підключені до системи централізованого опалення. Оскільки спільним майном багатоквартирного будинку є несучі (будівельні конструкції, що становлять несучий остов (каркас) будинку або споруди, забезпечуючи їх надійність і довговічність), огороджувальні (будівельні конструкції, що обмежують об`єм будівлі або споруди, розділяють його на окремі приміщення та призначені для захисту приміщень від температурних дій, вітру, вологи, шуму, радіації тощо) та несуче-огороджувальні конструкції будинку, відповідно позивач також отримує надані послуги, а тому зобов`язаний вносити плату.

31 березня 2025 року подано заперечення на відповідь на відзив.

21 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні, беручи участь в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_2 , який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги №1370 від 16.09.2024, виданого на підставі наказу Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, підтримав заявлені вимоги. Додатково просив суд взяти до уваги постанову Миколаївського апеляційного суду від 22.04.2025, відповідно до якої задоволено вимоги ОСОБА_1 та визнано такими, що не підлягають сплаті ОСОБА_1 рахунки з обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та з абонентської плати, які складені Обласним комунальним підприємством «Миколаївтеплоенерго» з утримання квартири АДРЕСА_5 станом на 1 листопада 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 на загальну суму 1 178 грн 59 коп. та квартири АДРЕСА_2 станом на 1 жовтня 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_2 на загальну суму 4340 грн 42 коп. Підставою для ухвалення такого рішення стало встановлення судом факту відсутності обов`язку ОСОБА_1 щодо відшкодування таких витрат, а підстави для подальшого нарахування будь-яких сум з витрат за послуги, які ОСОБА_1 не надаються, є неприйнятними, в силу встановлених колегією суддів обставин у справі. Не зважаючи на вказану посианову Миколаївського апеляційного суду, відповідач продовжує здійснювати нарахування та надсилає досудові повідомлення позивачеві.

Представник відповідача Федосова О.В., яка діє на підставі довіреності №57 від 31.12.2024, подала заяву про розгляд справи без її участі, відмовивши у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві, запереченні на відповіді на відзив, суд ураховує наступне.

Статтями 4 та 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Захист права - це використання передбачених законом способів (можливостей, інструментів) для поновлення свого порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником двох квартир: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . 29 квітня 2024 року ОКП Миколаївоблтеплоенерго листом за №К-544/28 повідомило позивача про те, що відповідачем здійснюється нарахування абонентської плати на підставі індивідуального договору про надання комунальних послуг (Типового індивідуального договору), а саме: відносно квартири АДРЕСА_1 ОКП Миколаївоблтеплоенерго обліковує особовий рахунок № НОМЕР_1 , а відносно квартири АДРЕСА_3 - 2/5075.

ОКП Миколаївоблтеплоенерго зверталося до ОСОБА_1 з досудовими повідомленнями про наявність боргу за послуги з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 , та необхідність його сплатити, а саме: 21.05.2024, 01.07.2024, 01.08.2024, 30.09.2024, 01.11.2024.

Позивач звертався до ОКП Миколаївоблтеплоенерго та повідомляв, що опалення його квартир здійснюється індивідуально газовим котлом та відсутні місця загального користування.

Відповідно до довідки Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Соборне» від 19.04.2006, зазначені належні позивачеві квартири зняті з балансу КЖЕП «Соборне» на підставі Розпорядження Фонду комунальної власності Миколаївської міської ради від 13.04.2006 №98-р.

Відповідно до акту від 23.04.2024 складеного представником служби теплових мереж ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» під час обстеження систем опалення будинку за адресою АДРЕСА_4 було встановлено, що квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 мають окремий вихід у двір та частково межують між собою та квартирами АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 (а.с.25).

Відповідач, заперечуючи проти позову, у своєму відзиві посилається, зокрема, на п.12 Розділу IV Методики 315, де зазначено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано (абзац 2 пункту 3 Розділу І Методики 315). Отже, теплопостачальна організація здійснює комерційний облік споживання теплової енергії, наданої для всього будинку як єдиного майнового комплексу. А співвласники будинку оплачують теплову енергію, яка використовується для опалення всього будинку: як квартир і нежитлових приміщень, так і місць загального користування, в тому числі і втрати тепла внутрішньобудинкових мереж системи опалення будинку. У тому числі теплову енергію виділену на ЗБП оплачують і співвласники, що мають встановлене індивідуальне опалення.

Разом з тим, 22 квітня 2025 року Миколаївським апеляційним судом винесено постанову у справі №489/83/25, якою було скасовано рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 лютого 2025 року та ухвалено нове рішення, яким постановлено визнати такими, що не підлягають сплаті ОСОБА_1 рахунки з обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та з абонентської плати, які складені Обласним комунальним підприємством «Миколаївтеплоенерго» з утримання квартири АДРЕСА_5 станом на 1 листопада 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 на загальну суму 1 178 грн 59 коп. та квартири АДРЕСА_2 станом на 1 жовтня 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_2 на загальну суму 4340 грн 42 коп.

Ухвалюючи таке рішення, Миколаївський апеляційний суд виходив з того, що матеріальна-правова вимога, яка заявлена позивачем до відповідача стосується неправомірності здійснення ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» нарахувань з понесених підприємством витрат за наданою послугою, яку позивач не отримує та не має обов`язку для її компенсації, внаслідок чинних приписів нормативно-правових актів, які регулюють такий обов`язок споживача та дії відповідного постачальника чи надавача послуг. А отже результат, якого в поданому позові намагається досягнути позивач є не проведення перерахувань здійсненних нарахувань або анулювання цих рахунків, а скасування самих прийнятих рішень щодо нарахування за їх безпідставністю і як наслідок визнання пред`явлених рахунків з оплати послуг за утримання квартир АДРЕСА_8 на загальні суми 1 178 грн 59 коп. та 4340 грн 42 коп такими, що не підлягають сплаті.

При тому підстави для подальшого нарахування будь-яких сум з витрат за послуги, які не надаються, за відсутністю обов`язку споживача щодо відшкодування таких витрат, які понесені надавачем чи постачальником послуг, є неприйнятними, в силу встановлених колегією суддів обставин у цій справі.

Колегією суддів за матеріалами справи було встановлено, що первісний власник квартир, правонаступником якого є ОСОБА_1 , від`єднався від мережі централізованого опалення у встановленому порядку, і осіб, які оспорюють це право не має.

Таким чином, позивач не споживає послуги з теплопостачання, які надаються ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», внаслідок чого їх не оплачує та не укладає договір на постачання тепла.

Посилання представника відповідача на публічність типового договору, до якого кожний зі споживачів приєднується шляхом виконання обов`язків, зокрема, оплати послуг, за даних обставин не мають значення, оскільки дій, які б вчиняв позивач на приєднання до типового договору у справі не встановлено, а сплата послуг, нібито отриманих з постачання обсягу тепла, позивачем не проведено. Наданий відповідачем розрахунок про сплату 157 грн. 10 коп. за утримання квартири АДРЕСА_3 , який здійснено у серпні 2010 року, не містить даних призначення цього платежу та дані про особу, яка його здійснила, а також такий платіж внесено до змін у діючому законодавстві в частині визначення таких типових договорів, тобто до 2019-2021рр.

Колегією суддів також встановлено, що місць загального користування та допоміжних приміщень у будинку АДРЕСА_4 , які спільно використовувалися власниками або користувачами квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_3 , немає. Внаслідок цього послуги з теплопостачання на утримання місць загального користування та допоміжних приміщень будинку відповідачем не надаються, і підстав для нарахування таких витрат для власника квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 , у якого встановлено індивідуальне опалення, немає.

Також внутрішньобудинкова система централізованого опалення будинку АДРЕСА_4 функціонує окремо, в межах квартир АДРЕСА_6 і АДРЕСА_7 , які приєднані до мережі централізованого теплопостачання, та не захоплює житлові приміщення квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , які належать на праві власності ОСОБА_1 . Часткове розташування квартири АДРЕСА_3 у межах надбудови 2-го поверху над частиною квартири АДРЕСА_7 не стосується розташування внутрішньобудинкових мереж теплопостачання, оскільки не передбачає проходження через обидві квартири транзитних стояків, вузлів тощо.

Отже, внутрішньобудинкові мережі централізованого теплопостачання будинку АДРЕСА_4 , на функціонування яких відповідачем витрачається обсяги тепла, що постачається до будинку, а також здійснюються відповідні роботи ні безпосередньо, ні транзитним шляхом не проходять через приміщення квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 , та не мають розташування своїх мережевих частин в межах квартир позивача.

Вказана постанова Миколаївського апеляційного суду від 22.04.2025 набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 5 ЦПК України визначається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Позивач просить суд визнати Типові індивідуальні договори ОКП Миколаївоблтеплоенерго на квартири АДРЕСА_9 з ОСОБА_1 нечинними (неукладеними), виходячи з тієї позиції, що він не вживав заходів для укладення таких договорів, не здійснював оплати за нарахуваннями на їх підставі, адже позивач фактично таких послуг позивачеві не надає та не має об`єктивної на те можливості і підстави. Однак, відповідач здійснює нарахування неіснуючого боргу за ненадані послуги та продовжує надсилати досудові повідомлення позивачеві.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Згідно з ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 2 статті 7 та частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги та оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (с. 629 ЦК України) в тому разі, якщо він є укладеним відповідно до ст. 638 ЦК України.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини".

З`ясувавши усі обставин справи, дослідивши подані сторонами докази на підтвердження своїх позицій, суд дійшов висновку, що позов є доведений та підлягає задоволенню з підстав відсутності будь-яких доказів та правових підстав на підтвердження укладення Типових індивідуальних договорів ОКП Миколаївоблтеплоенерго на квартири АДРЕСА_9 з ОСОБА_1 та надання відповідачем за такими договорами позивачеві, як споживачеві, будь-яких послуг, як і користування ними останнім.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст. 141 ЦК України. Зважаючи, що судом позов задоволено, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов.

Визнати нечинними (неукладеними) Типові індивідуальні договори ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з ОСОБА_1 .

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго», адреса: Миколаївськ обл, м Миколаїв, вул Миколаївська, 5-а, .

Суддя: К.М. Скоринчук