Дата документу 04.08.2025Справа № 554/7361/25
Провадження № 2/554/3500/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

представник позивача адвокат Слуцький В.О.,

представник відповідача Полтавської обласної прокуратури Марченко О.А.,

представник відповідача Державної казначейської служби України Кобеляцька М.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, в якій просить стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 255 466,66 гривень.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він здійснює підприємницьку діяльність, як фізична-особа підприємець, а у період з 2019 по 2024 рік був засновником та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ВБК БІЗОН», .

17.12.2021 року слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області лейтенантом поліції Марченко М.В. повідомлено йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Повідомлення про підозру було погоджено прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Латенко П.В.

У змісті повідомлення про підозру зазначено, що ОСОБА_1 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Також, ОСОБА_1 підозрюється у внесенні службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

30.12.2021 року прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Латенко П.В. затверджено обвинувальний акт, який направлений до Полтавського районного суду Полтавської області. Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року у справі №545/4271/21 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю у діянні обвинуваченого складу кримінальних правопорушень. У цивільному позові прокурора в інтересах Держави в особі Новоселівської ОТГ Полтавського району Полтавської області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, у сумі 139 850 грн. відмовлено.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.07.2024 року у справі №545/4271/21 апеляційну скаргу прокурора з внесеними змінами заступника керівника прокуратури Полтавської області залишено без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.04.2025 року у справі №545/4271/21 вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11.07.2024 року стосовно нього залишено без змін, а касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури без задоволення.

Звертає увагу на те, що кожна з вищевказаних статей передбачає позбавлення волі або заборону займатися певною діяльністю (тобто підприємницькою діяльністю, яка є для нього єдиним джерелом доходу). Таким чином, незаконні дії прокуратури завдали шкоду його репутації, адже підірвали до нього довіру у його партнерів, сформували в нього та його родині страх та тривогу за його подальше майбутнє, обмежили його підприємницьку діяльність, оскільки він був вимушений витрачати час на свій захист від незаконного переслідування, чим завдали йому значну моральну шкоду, тому для відновлення його порушених прав вважає за необхідне стягнути на свою користь компенсацію заподіяної йому моральної шкоди у судовому порядку.

Враховуючи те, що він перебував під слідством та судом у період з 17.12.2021 по 11.07.2024 року, вважає, що має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди у визначеному Державою гарантованому мінімумі, який еквівалентний мінімальній заробітній платі у 2025 році 8000 грн. за кожен місяць перебування під слідством та судом 31 місяць та 28 днів (31 місяць та 28 днів х 8000 грн.) та складає 255 466,66 грн.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та розпочати підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Представник Державної казначейської служби України надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що Казначейство, яке залучено до справи як відповідач, згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Отже, позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача Казначейства.

Відповідно до ч.ч.2,3 Закону України «Про порядок відшкодуваня шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році встановлено мінімальну заробітну плату, зокрема, у місячному розмірі 8000 грн. Однак, відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова ведичина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні прожиткового мінімуму.

Отже, розмір моральної шкоди, в разі її доведення позивачем в суді, повинен становити 49 600 грн. (1600 грн. х 31).

Вважає, що позивач не має права на відшкодування шкоди за рахунок держави, оскільки вина органів, що здійснювали досудове розслідування, прокуратури не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій (а.с.82-88).

Полтавською обласною прокуратурою до суду надано відзив, в якому керівник зазначив про наступне. Вважає, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 17.12.2021 по 11.07.2024 року, тобто 30 місяців та 24 дні. Тому, мінімальна сума відшкодування, визначена ст.13 Закону України «Про порядок відшкодуваня шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», становить 246 382 грн.

Водночас слід врахувати, що відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі 8000 грн. При цьому зазначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 цього Закону 1 600 грн. (а.с.120-126).

Ухвалою суду від 13.06.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Слуцький В.О. в судовому засіданні позов підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначив, що Верховний Суд обрахував розмір моральної шкоди по мінімальній заробітній платі, і розмір не може обмежуватися Бюджетним кодексом.

Представник відповідача Полтавської обласної прокуратури Марченко О.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що сума моральної шкоди повинна бути вирахувана по Бюджетному кодексу - 1 600 грн.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Кобеляцька М.А. в судовому засіданні не визнала позов до Державної казначейської служби України. Зазначила, що Казначейство не є належним відповідачем.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17.12.2021 року слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Марченко М.В., за погодженням прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Латенко П.В., повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України (а.с.21-27).

30.12.2021 року прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Латенко П.В. затверджено обвинувальний акт, який направлений до Полтавського районного суду Полтавської області (а.с.28-34).

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року у справі №545/4271/21 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю у діянні обвинуваченого складу кримінальних правопорушень. У цивільному позові прокурора в інтересах Держави в особі Новоселівської ОТГ Полтавського району Полтавської області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, у сумі 139 850 грн. відмовлено (а.с.45-56).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.07.2024 року у справі №545/4271/21 апеляційну скару прокурора з внесеними змінами заступника керівника прокуратури Полтавської області залишено без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року щодо ОСОБА_1 - без змін (а.с.35-44).

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.04.2025 року у справі №545/4271/21 вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11.07.2024 року стосовно ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури без задоволення (а.с.57-66).

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів.

Згідно з ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом.

Також, згідно статті 130 КПК України, - шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», передбачено що, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;5) моральна шкода.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Як зазначає позивач, за час незаконного перебування під слідством та судом він зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях; незаконні дії прокуратури завдали шкоду його репутації, сформували в нього та його родині страх та тривогу за його подальше майбутнє, обмежили його підприємницьку діяльність.

Згідно ч. 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудовогорозслідування,прокуратури ісуду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При визначенні періоду перебування позивача під слідством і судом, суд враховує положення п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно якого притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналогічні твердження викладені у правовому висновку Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 132/1436/17.

Відтак, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України п.3 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, суд вважає, що позивачу було завдано моральну /немайнову/ шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, а також погіршення стосунків з оточуючими людьми, що тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та настанні інших негативних наслідків у виді переживань через позбавлення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, невизначеності щодо майбутнього.

Судом встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 17.12.2021 року - дати повідомлення про підозру по 11.07.2024 року - дати постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про залишення вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2023 року у справі №545/4271/21 без змін, тобто 30 місяців та 25 днів.

Наведене узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, у яких неодноразово звернуто увагу на те, що важливим при обчисленні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням, є початок строку перебування особи під слідством і судом та його закінчення, який починається з часу пред`явлення обвинувачення і закінчується датою набрання виправдувальним вироком законної сили (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 615/1947/15-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 520/14448/18, від 11 серпня 2021 року у справі № 761/20935/19, від 06 липня 2022 року у справі № 947/7449/20-ц).

Мінімальна заробітна плата в Україні у 2025 році становить 8 000 гривень на місяць або 48 гривень на годину. Це значення встановлено Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" і залишається незмінним протягом усього року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування, складає 246 667 грн. (30 місяців та 25 днів х 8000 грн).

Визначаючи такий розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховано положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також обставини справи, обсяг душевних страждань позивача, характер немайнових втрат, яких він зазнав, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках.

Вищезазначений розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування, відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки Закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР. Додаткового визнання неправомірності дій органу прокуратури чи органів досудового розслідування для відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, не потребується.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29.11.2023 року у справі № 501/1275/20.

При цьому, доводи відповідачів про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн., суд відхиляє з огляду на наступне.

Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, можна дійти висновку, що Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, визначеної на час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23 (провадження № 61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24).

Тому, безпідставним є посилання відповідачів на те, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати із встановленої спеціальної суми для такого розрахунку у розмірі 1 600,00 грн, яка вказана статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є в розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» відсутні.

Отже, стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600,00 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Тому доводи відповідачів з цього приводу не ґрунтуються на законі.

Щодо покликань Державної казначейської служби України про те, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача Казначейства, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, то суд вважає, що відшкодування шкоди, завданої неефективним розслідуванням злочину, може бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли органи, які мають для цього достатню компетенцію.

Згідно з правовим висновком, викладеним у пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35).

У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)).

Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 09 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).

Отже, під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 0 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (пункт 8.18) і № 922/1830/19 (пункт 7.3).

Таким чином, частково задовольняючи позов, суд прийшов до висновку про стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна саме за рахунок таких видатків.

Суд, враховуючи строк перебування позивача під слідством і судом, мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (8 000,00 грн.) та, з урахуванням характеру й глибини заподіяних ОСОБА_1 страждань, тривалості перебування його під слідством та судом, доходить висновку про доцільність відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 246 667 грн., що на переконання суду відповідає принципам розумності та справедливості.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову до суду, його позовні вимоги задоволені частково, то суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,211,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.16,23,1167,1173,1176 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 246 667 гривень.

В задоволенні решти вимог позивачу відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 07.08.2025 року.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: Полтавська обласна прокуратура, місцезнаходження: 36000, м.Полтава, вул.1100-річчя,7, ;

відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601 м.Київ, вул.Бастіонна,6, .

Суддя А.М.Чуванова