ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Яреськом Тарасом Віталійовичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив суд:

стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором №1317-4478 від 18 грудня 2023 року в розмірі 62 470,64 грн, що складається із 14 998,50 грн простроченої заборгованості за кредитом та 47 472,14 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами; а також сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що 18 грудня 2023 року між сторонами був укладений електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1317-4478 з використанням одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов Договору позивач взяв на себе зобов`язання надати грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн на строк 300 днів (базовий період -21 день) із сплатою зниженою відсоткової ставки - 2,50 % в день, стандартною ставкою - 3,00 % в день.

26 грудня 2023 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії №1317-9478 від 18 грудня 2023 року, відповідно до якої сторони домовилися про надання додаткових коштів у кредит у розмірі 5 000,00 грн.

Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі.

Відповідач не виконував свої обов`язки за спірним договором, в результаті чого, станом на 26 квітня 2024 року має заборгованість у загальній сумі 62 470,64 грн, з яких 14 998,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 47 472,14 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1317-9478 від 18 грудня 2023 року в розмірі 62 470,64 грн, з яких 14 998,50 грн - тіло кредиту, 47 472,14 грн - проценти за користування кредитом, судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Яресько Тарас Віталійович 09 квітня 2025 року через систему Електронний суд подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення яким стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість у загальному розмірі 15 663,22 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 998,50 грн та заборгованості за процентами в розмірі 664,72 грн.

Апелянт вказав, що 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а Додаткову угоду між сторонами було укладено 26 грудня 2023 року, тобто після набрання чинності цим Законом.

Пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, позивач був зобов`язаний, керуючись діючим на момент укладення Додаткової угоди законодавством, привести розмір денної процентної ставки (у значенні Додаткової угоди - стандартної та зниженої процентної ставки, 3,0% та 2,5 % в день відповідно) у відповідність до законодавчо обмеженого розміру 1% на день, а проценти у відповідності до законодавства, чинного станом на дату укладення Додаткової угоди, повинні були нарахуватись у розмірі, що не перевищує 1% в день.

Водночас, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не виконало вимогу закону та не привело умови Додаткової угоди у відповідність до Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів та, як вбачається з розрахунків заборгованості, нараховувало їх за процентною ставкою 2,50% та 3,00% в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства.

Позивач (кредитодавець) встановив договірний розмір денної процентної ставки більшим за 1% з порушенням закону, тому пункти договору про розмір денної процентної ставки в розмірі, що перевищує законодавче обмеження, є нікчемними, а розмір денної процентної ставки є неузгодженим та підлягає перерахуванню згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України до рівня розміру облікової ставки НБУ.

З урахуванням нікчемності пунктів Договору кредитної лінії (з урахуванням Додаткової угоди), якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», апелянт вважає, що проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період і становлять 664,72 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Яреськом Тарасом Віталійовичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

18 червня 2025 року представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - Кожушко В.О. подав відзив, у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Вказав, що за період з 18 грудня 2023 року по 07 січня 2024 року (включно) нарахування процентів відбувалось за Промо-ставкою у розмірі 0,01% за кожен день користування Кредитом протягом перших 21 (двадцять один ) календарних днів першого Базового періоду, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника спробувати скористатися послугами Кредитодавця.

У зв`язку з укладенням між сторонами Додаткової угоди 26 грудня 2023 року, основна сума боргу збільшилась до 15 000,00 грн.

06 січня 2024 року відповідачем було внесено платіж у розмірі 27,50 грн, який враховано на погашення процентів за користування кредитними коштами.

За період з 08 січня 2024 року по 28 січня 2024 року (включно) нарахування процентів відбувалось за Стандартною процентною ставкою у розмірі 2,50% за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору.

За період з 29 січня 2024 року по 25 квітня 2024 року (включно) - нарахування процентів відбувалось за Стандартною процентною ставкою у розмірі 3,00%, у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості.

Відповідно до умов Договору у разі прострочення Позичальником сплати процентів за видачу Кредиту за користування Кредитом на строк понад один календарний місяць, Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення Кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування Кредитом до настання дати закінчення Строку кредитування.

Крім того, позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов Кредитного договору.

Отже, Позивач законно нарахував проценти за користування кредитом (згідно п. 4.10. та 10.1. кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.12. кредитного договору.

Вважає, що дія Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» не поширюється на кредитний договір №1317-9478 від 18 грудня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем, до позовної заяви надано договір про відкриття кредитної лінії №1317-9478 від 18 грудня 2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах:

сума кредиту - 10 000,00 грн.;

строк кредитування - 300 днів;

базовий період - 21 день;

знижена % ставка - 2,50 % в день;

стандартна % ставка - 3,00 % в день.

Згідно з пунктом 11.1 договору, цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця https://creditkasa.com.ua, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Пунктом 11.3 договору позичальник даним підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті https://creditkasa.com.ua, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансових послу без нав`язування її придбання.

Відповідно до умов розділу 4 Правил відповідач акцептував оферту (заповнюючи заявку на сайті товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, зазначив інформацію про себе, реквізити банківської карти, на рахунок якої бажав отримати кредит (та ін.), тим самим підтвердив своє ознайомлення, погодження і зобов`язання неухильно дотримуватися Правил.

Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

26 грудня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії №1317-9478 від 18 грудня 2023 року, відповідно до умов якої ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зобов`язується надати ОСОБА_1 додатково 5 000,00 грн.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачеві (позичальнику) підтверджується листами АТ КБ «ПриватБанк» від 03 травня 2024 року та довідкою про перерахування суми кредиту №1317-9478 від 18 грудня 2023 року.

Проте, відповідач не повернув у повному обсязі кредит, що підтверджується розрахунком заборгованості на загальну суму 62 470,64 грн, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом 14 998,50 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 47 472,14 грн. за період з 18 грудня 2023 року по 25 квітня 2024 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань та неспростування суми заборгованості перед позивачем.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може повною мірою погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абзац перший частини першої статі 1046 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення перше та друге абзацу першого частини першої статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (пункт 26)).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору (позики) обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту (позики), в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

У постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 розв`язано виняткову правову проблему щодо меж застосування заходів відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України. Так, відсотки, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України, - це спеціальний вид відповідальності на відміну від відсотків, які є звичайною платою за користування грошима, у тому числі за договором позики.

Роз`яснено, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною. Не можуть застосовуватися одночасно регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України про відсотки за договором позики та охоронна норма частини 2 статті 625 ЦК України про стягнення інфляційних збитків і 3 % річних. Тому до прострочення з боржника стягуються відсотки від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за кредит, а за період після такого прострочення - річні відсотки відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Пункт 1.1. укладеного між сторонами договору про відкриття кредитної лінії №1317-9478 від 18 грудня 2023 року, визначає базовий період сплати відсотків як проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у базовому періоді вказана у розділі 4 цього договору і визначена сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої з урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання кредиту через веб-сайт кредитодавця. Проценти за користування кредитом - грошові кошти, які згідно Договору Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю за користування Кредитом. Нарахування Процентів здійснюється за процентними ставками, що визначені у Договорі.

Пункти 4.7. - 4.9 Договору визначають, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування Кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом, однак Позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за пільговою та/ або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності. Базовий період складає 21 календарний день та починається з дати надання/ видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору. Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. Проценти за користування кредитом вважаються сплаченими з моменту зарахування грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця.

Відповідно до п. 4.12. Договору, Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 12 жовтня 2024 року. Строк Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Відповідно до п. 4.10 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою:

- стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування Кредитом за Зниженою та/ або Пільговою ставкою);

- знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається Кредитожавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору.

Пунктом 4.14 Договору визначено, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору (за весь Строк кредитування) складає 100 000,00 грн, та включає в себе: суму Кредиту та проценти за користування Кредитом.

Пунктом 3 Додаткової угоди визначено, орієнтовна загальна вартість кредиту за час з моменту укладення угоди до моменту закінчення строку кредитування - 148 800,00 грн.

За умовами п. 5.1. Договору, Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю отриманий Кредит та нараховану Кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована Кредитодавцем) не пізніше ніж в останній календарний день Строку кредитування, вказаного у п. 4.12. цього Договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок Кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах. Кредит вважається повернутим Кредитодавцю з моменту зарахування необхідної суми грошових коштів на банківський рахунок Кредитодавця.

За умовами п. 5.3. Договору, якщо Позичальник має намір повністю достроково повернути Кредит, тобто до закінчення Строку кредитування, Позичальник сплачує у повному обсязі всю суму неповерненого Кредиту та залишок несплачених процентів за фактичний строк користування Кредитом за ставкою визначеною умовами даного Договору, тобто за строк з моменту отримання Кредиту до моменту повернення Кредиту Кредитодавцю шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок Кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах. З дати зарахування коштів на банківський рахунок Кредитодавця у сумі, достатній для повної оплати вказаних вище зобов`язань, Кредит вважається погашеним у повному обсязі, зобов`язання Позичальника за Договором припиняються.

У п. 2.3 Договору, кредитодавець рекомендував позичальнику для мінімізації загальних витрат здійснити повне погашення Кредиту не пізніше останнього дня першого Базового періоду строку кредитування з 18 грудня 2023 року по 07 січня 2024 року в розмірі 10 021,00 грн, яка включає 10 000,00 грн. суми кредиту та 21,00 грн процентів за користування кредитними коштами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.

Суд першої інстанції не врахував поетапного зменшення розміру денної процентної ставки у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» до укладення між сторонами Додаткової угоди від 26 грудня 2023 року та не здійснив перерахунок відсотків за кредитним договором.

Водночас колегія суддів не погоджується і з доводами апеляційної скарги про те, що розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитом визначаються сторонами, а тому у спірних правовідносинах денна процентна ставка протягом всього періоду кредитування повинна становити облікову ставку НБУ, оскільки це не відповідає п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Як встановлено п. 4.10 кредитного договору процентна ставка становить 3,0%, отже, з урахуванням розрахунку заборгованості за умов договору щодо базового періоду кредитування, з 18 грудня 2023 року по 07 січня 2024 року застосовується процентна ставка у 0,01%, а саме: (8 днів * 10 000,00 грн * 0,01%) + (13 днів * 15 000,00 грн * 0,01%) = 27,50 грн., які були сплачені відповідачем 06 січня 2024 року.

Починаючи з 08 січня 2024 року до 21 квітня 2024 року, застосовується процентна ставка за користування кредитом у розмірі 14 998,50 грн, а саме: 105 днів * 14 998,50 грн * 2,5% = 39 371,06 грн.

Починаючи з 22 квітня 2024 року по 25 квітня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день = 4 дні * 14 998,50 гривень * 1,5% = 899,91 грн.

Отже, загальний розмір несплачених відсотків за користування кредитом в межах строку договору становить 40 270,97 грн.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, перерахунок відсотків відповідно до п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не здійснив, а тому помилково стягнув з відповідача проценти за користування кредитом у розмірі 47 472,14 грн.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в частині визначення суми процентів за користування кредитом не грунтуються на фактичних обставинах справи та суперечать укладеному між сторонами договору і п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи частково знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» процентів за користування кредитом у розмірі 47 472,14 грн не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає зміні шляхом зменшення стягнутих процентів до 40 270,97 грн.

В той же час, згідно доводів апеляційної скарги, рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту відповідач не оскаржує.

Відповідно до ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, слід зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судового збору за подання позовної заяви з 2 422,40 грн. до 2 143,16 грн.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково (11,53 %), з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 418,95 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 36 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Отже, колегія суддів відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України вважає за доцільне остаточно шляхом взаємозарахування стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 1 724,21 грн.

Також апелянт просив стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

Представництво інтересів ОСОБА_1 здійснював адвокат Яресько Тарас Віталійович на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги №25030 від 17 лютого 2025 року.

Відповідно до п.3.1 Договору Розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу, визначається Сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін.

Відповідно до п.2 Додатку №2 до Договору Розмір Гонорару за домовленістю Сторін складає фіксовану суму 10 000,00 грн.

Відповідно до п.2.1 Додатку №2 до Договору Сторони домовились, що до Гонорару, визначеного в п.2 даного Додатку не входить вартість оплати участі Адвоката в судових засіданнях (у разі їх наявності), що становить 3 000,00 грн. за кожне судове засідання.

Пунктами 7.1-7.3 Додатку №1 до Договору встановлено, що правова допомога вважається наданою після підписання Сторонами Акту приймання-передачі послуг, який підписується Сторонами та скріплюється печатками (за наявності). Адвокат надає Клієнту Акт приймання-передачі послуг, в якому зазначається детальний зміст наданої правової допомоги (за необхідності), розмір Гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені Адвокатом понад узгоджену суму Гонорару (якщо такі мали місце). Клієнт зобов`язаний протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання Акту приймання-передачі послуг підписати його або протягом вказаного строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правової допомоги та підписання відповідного акту.

09 квітня 2025 року адвокат Яресько Т.В. та відповідач підписали Акт приймання-передачі послуг №1 підтвердивши, що послуги адвокатом надані в повному обсязі.

Відповідач оплатив послуги достроково у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджує розрахункова квитанцію №20/03/25 від 20 березня 2025 року.

За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заперечив проти заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу, вважаючи його неспівмірним зі складністю справи.

З урахуванням вказаних вище положень закону та правових висновків Верховного Суду, з огляду на фактичний обсяг послуг, наданих ОСОБА_1 адвокатом Яреськом Т.В, їх дійсність, необхідність, відповідність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), колегія суддів вважає співмірними витрати позивач на професійну правничу допомогу за розгляд справи у розмірі 7 000,00 грн, оскільки саме такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, їх дійсності та виконаній адвокатом роботі, з урахуванням складності справи, та типовості спірних правовідносин.

Положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, належний до стягнення з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 807,10 грн ( 7 000,00 грн * 11,53%).

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Яреськом Тарасом Віталійовичем - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року - змінити.

Зменшити розмір стягнутих зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» процентів за користування кредитом за договором про відкриття кредитної лінії №1317-9478 від 18 грудня 2023 року з 47 472,14 грн до 40 270 (сорок тисяч двісті сімдесят гривень) 97 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 407) судовий збір у розмірі 1 724 (одна тисяча сімсот двадцять чотири гривні) 21 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 407) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у апеляційній інстанції у розмірі 807 (вісімсот сім гривень) 10 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова