Дата документу 01.08.2025
Справа № 334/4293/25
Провадження № 2/334/2609/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

представник позивача Вишневська О.І. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 57 463,32 гривні, з яких: 3% річних в сумі 13 370,16 гривень та інфляційні втрати в сумі 44 093,16 гривні.

Позов обґрунтовує тим, що 19.09.2008 між АКІБ «УКРСИББАНК» та відповідачкою укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до положень та умов якого банк надав останній кредит в сумі 10 000 доларів США. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 у справі № 2-1955/11 стягнуто з відповідачки на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 90 928,07 гривень, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 909,28 гривень та інформаційно-технічного забезпечення в сумі 120 гривень, а всього 91 957,35 гривень. 12.12.2011 між ПАТ «УКРСИББАНК» та TOB «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу № 1 та Додаток № 1 відповідно до яких TOB «КЕЙ-КОЛЕКТ» прийняло права вимоги до відповідачки. Також на підставі цього Договору факторингу між ПАТ «УКРСИББАНК» та TOB «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір відступлення права вимоги за певною кількістю договорів іпотеки, до складу яких увійшли кредитні договори та іпотечний договір, укладений між відповідачкою та ПАТ «УКРСИББАНК» від 19.09.2008. Рішення суду не виконано, заборгованість складає 90 928,07 гривень. ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», як новий кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку суми 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені статтею 625 ЦК України, до повного виконання грошового зобов`язання. З 12.03.2020 на усій території України встановлений карантин із подальшим продовженням строку до 30.06.2023. На період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину. Тобто строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК Українине спливли. Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину. Загальна сума 3% річних та інфляційних втрат, понесених ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», внаслідок прострочення відповідачкою сплати заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 та рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 складає: за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 (включно), за прострочення сплати заборгованості, сума 3% річних, становить 13 370,16 гривень, та понесених внаслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних втрат, становить 44 093,16 гривні. Загальна сума заборгованості складає 57 463,32 гривні.

Представник відповідачки адвокат Шулякова М.В. подала відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що зобов`язання відповідачки є натуральним і відповідно у позивача відсутні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. В лютому 2024 року позивач звертався до Ленінського районного суду міста Запоріжжя з заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у справі № 2-1955/11, яку мотивував тим, що за рішенням суду від 05.07.2011 у цій справі стягнуто з відповідачки на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором № 0 від 19 вересня 2008 року в сумі 90 928,07 гривень. Ухвалою суду від 02.04.2024 заяву ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» залишено без розгляду у зв`язку з тим, що новим стягувачем не надано суду доказів того, що вказаний виконавчий документ був пред`явлений до виконання у передбачений законно строк та по ньому відкрите виконавче провадження, на якій стадії на даний момент перебуває вищевказане виконавче провадження, у якому ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є новим кредитором (стягувачем), а також не надано інформації чи переривався строк його пред`явлення до виконання. ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», звертаючись з позовом до відповідачки, приховало той факт, що на підставі рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 у справі № 2-1955/11 про стягнення з відповідачки заборгованості за Кредитним Договором, 07.03.2012 було видано виконавчий лист № 2-1955/11, та відкрито виконавче провадження. В рамках виконавчого провадження № 31261680, де були об`єднані виконавчі провадження за виконавчими листам № 2-1955/11, виданого 07.03.2021, № 2-1587/11, виданого 19.09.2011 та № 2-4971/11, виданого 18.04.2011, державним виконавцем 07.12.2012 було описане та арештоване майно відповідачки, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності. Постановою державного виконавця від 18.11.2013 з метою продажу вказаного будинку було призначено експерта/спеціаліста та зобов`язано надати письмовий висновок, звіт про оцінку зазначеного будинку з урахуванням строків продажу, яка направлялась ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» супровідним листом № 31902 від 18.11.2013. Тобто ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» достовірно було відомо про всі обставини виконання рішення суду про стягнення заборгованості за даним Кредитним Договором. ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» з моменту набрання законної сили рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 у справі № 2-1955/11 втратив можливість стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 0 від 19 вересня 2008 року в примусовому порядку. З огляду на викладені обставини вимоги, які виникли на підставі рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 у справі № 2-1955/11 не можуть бути захищені в судовому та примусовому порядку, оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання. Будь-яких доказів щодо вжиття заходів по виконанню рішення суду від 05.07.2011 позивачем не надано, як і не надано доказів того, що з 12.12.2011 (з часу укладення договору факторингу та відступлення права вимоги стягнення заборгованості за кредитними договорами) ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» здійснювались заходи щодо стягнення заборгованості відповідачки, реалізації майна боржника за Кредитним Договором.Безумовно таких доказів у позивача немає, оскільки ним пропущено строки стягнення заборгованості, а отже правових підстав для задоволення позову позивача немає. Оскільки рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 липня 2011 року у справі № 2-1955/11 не було звернуто стягувачем до примусового виконання у встановлені законом строки. На час розгляду зазначеної справи спливли передбачені Законом України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення вказаного рішення (виконавчого документа) до виконання. Ні первісний кредитор, ні позивач не зверталися до суду з приводу поновлення цих строків, тим самим втративши право на примусове стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить нарахувати заборгованість в порядку статті 625 ЦК України на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов`язанні. В той же час приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без примусового стягнення заявленої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора обійти застосування до задавненої вимоги такого строку. Тому у кредитора для охорони інтересів боржника була можливість пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги, або після відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 02.06.2025 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена позивачу в його електронний кабінет та отримана ним 02.06.2025 о 19.39 годині. Отже відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України позивач є належним чином повідомленим про розгляд справи. Також ухвала про відкриття провадження у справі була видана відповідачці 03.06.2025, що не заперечується останньою у відзиві на позовну заяву. Таким чином відповідно до пункту 1 частини шостої статті 272 ЦПК України відповідачка є належним чином повідомленою про розгляд справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 у справі № 2-1955/11 позов АТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 90 928,07 гривень, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 909,28 гривень та інформаційно-технічного забезпечення в сумі 120 гривень, а всього 91 957,35 гривень.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 30.10.2012 у справі № 0814/9271/2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано шлюб. Відповідачкою змінено прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: (1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); (2) правонаступництва; (3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); (4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Договору факторингу № 1 та платіжного доручення № 3 від 12.12.2011 до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором відповідачки.

На адресу відповідачки було надіслано повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором або договором про відкриття та використання картрахунку від 15.12.2011 № 12-22/26983, в якій повідомлено про відступлення позивачу прав вимоги за кредитним договором № 0 від 19.09.2008 та наявність заборгованості по кредитному договору в сумі 12 409,18 доларів США.

Згідно з наданим розрахунком 3% річних та інфляційних втрат заборгованість відповідачки станом на 23.02.2022 становить 57 463,32 гривні, з яких: 3% річних в сумі 13 370,16 гривень та інфляційні втрати в сумі 44 093,16 гривні.

Відповідно до довідок-розрахунків залишку заборгованості станом на 10.12.2024 у відповідачки наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 8 764,64 доларів США.

Довідкою ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» від 22.05.2025 № 22/05/2025/732096/1 відповідачкою ігноруються вимоги чинного законодавства та не виконується рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 у справі № 2-1955/11 більше тринадцяти років. Станом на 22.05.2025 заборгованості за вказаним рішенням суду в сумі 91 957,35 гривень не погашена.

Згідно з пунктом 1 частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України)

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц зазначила: «Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)».

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 викладена наступна правова позиція: «Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення».

Однак, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

До суду звернувся позивач, як новий кредитор у грошовому зобов`язанні за кредитним договором № 0 від 19.09.2008, заборгованість за яким стягнута рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 у справі № 2-1955/11 в сумі 91 957,35 гривень, з позовом до відповідачки, як боржниці, з вимогою про стягнення на інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України за період 02.04.2017 по 23.02.2022 за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати заборгованості за рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 у справі № 2-1955/11 в сумі 57 463,32 гривні, з яких: 3% річних в сумі 13 370,16 гривень та інфляційні втрати в сумі 44 093,16 гривні.

За таких обставин до 23.02.2022 позивач має право на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідачки на його користь індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми невиконаного зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України.

Суд вважає обґрунтованими надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, оскільки вони проведені до введення воєнного стану на території України, у зв`язку із чим позивачем не порушено пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

У відзиві представник відповідачки посилалась на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23, згідно з якими можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, щодо стягнення якої ухвалено судове рішення, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду про неможливість визнання грошових вимог Кредитора до Боржника у справі про банкрутство, які виникли на підставі Договору (у тому числі 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на відповідну заборгованість) у зв`язку з тим, що можливість примусового стягнення Кредитором вказаної заборгованості вичерпана після закінчення встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» строку пред`явлення до виконання наказу у справі № 916/1771/16, а обставини поновлення зазначеного строку та відкриття виконавчого провадження Кредитор не довів. Також посилалась на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 вересня 2024 року у справі № 761/267421/22, відповідно до яких можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку. Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права.

Однак обставини у вищезазначених справах є нерелевантними обставинам цієї справи, оскільки в даній справі здійснюється примусове виконання рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 у справі № 2-1955/11, що підтверджується наданими представником відповідачки доказами постановою державного виконавця від 18.11.2013 у виконавчому провадженні № 31261680. Доказів того, що дане виконавче провадження є закінченим матеріали справи не містять. При цьому у зазначених представником позивачки постановах Верховного Суду обставини є іншими, а саме було відсутнє виконавче провадження з примусового виконання судового рішення.

Також не є релевантними обставинам цієї справи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20 та від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц, згідно з якими неможливо нараховувати інфляційні втрати та три відсотки річних на задавнену вимогу (вимогу за якою минув строк позовної давності і за якою позивач не звернувся до суду), оскільки у цій справі вимога не є задавненою у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором стягнута на підставі рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05.07.2011 у справі № 2-1955/11.

Суд не бере до уваги аргументи представника відповідачки щодо повідомлення позивача про всі обставини виконання рішення суду про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, оскільки доказів виконання рішення суду, за яким стягнуто заборгованості, суду не надані.

Матеріали справи містять довідки-розрахунки залишку заборгованості, з яких вбачається, що станом на 10.12.2024 заборгованість складає 8 764,64 доларів США та довідкою ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» від 22.05.2025 № 22/05/2025/732096/1 про те, що заборгованість в сумі 91 957,35 гривень не погашена.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи вищевказане та задоволення позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін.

Таким чином суд дійшов висновку про задоволення позову повністю та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у сумі 57 463,32 гривні, з яких: 3% річних в сумі 13 370,16 гривень та інфляційні втрати в сумі 44 093,16 гривні за період з 02.04.2017 до 23.02.2022.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 422,40 гривень.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість в сумі 57 463 (п`ятдесят сім тисяч чотириста шістдесят три) гривні 32 копійки, з яких: 3% річних в сумі 13 370 (тринадцять тисяч триста сімдесят) гривень 16 копійок та інфляційні втрати в сумі 44 093 (сорок чотири тисячі дев`яносто три) гривні 16 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», місцезнаходження: вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 94/1, м. Київ, ,

відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя М.В. Фетісов