КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 88-ц/824/52/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/13442/23

24 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко ОленаАнатоліївна про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визначення частки у спадковому майні, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена ОСОБА_2 , в якому просив суд:

встановити факт смерті ОСОБА_3 , яка померла в період Другої світової війни під час окупації міста Києва нацистською Німеччиною;

встановити факт прийняття ОСОБА_4 спадщини, яка залишилась після смерті його сестри ОСОБА_3 , яка померла в період Другої світової війни під час окупації міста Києва нацистською Німеччиною;

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його тітки ОСОБА_5 , яка після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її батька ОСОБА_4 , на підставі заяви про прийняття спадщини №675 від 02.04.2007 прийняла спадщину, але не встигла оформити свої спадкові права належним чином на майно в домоволодінні АДРЕСА_1 , а саме: квартиру №3 в житловому будинку «Б» (загальна площа 50,4 кв.м., житлова 33 кв.м.); квартиру №4 в житловому будинку «Б» (загальна площа 27,2 кв.м., житлова 16,2 кв.м.); житловий будинок «Г» (загальна площа 34,1 кв.м., житлова 25,6 кв.м.); сарай «И» (площа основи 19,7 кв.м.); вбиральню «Ч» (площа основи 2,1 кв.м.);

визначити частку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 в домоволодінні АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2/3.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Ольга Анатоліївна, про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визначення частки у спадковому майні, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Донченко Катерини Юріївни задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Ольга Анатоліївна про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визначення частки у спадковому майні задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його тітки ОСОБА_5 на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Київської міської ради () на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги - 9 906,78 грн.

Постановою Верховного Суду від 25 грудня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року залишено без змін.

06 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року у цивільній справі №756/13442/23(пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України), в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 756/13442/23 та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування доводів заяви зазначає, що після винесення постанови Київського апеляційного суду у вказаній справі, ним 18 травня 2025 року була знайдена нотаріально засвідчена довідка Київського міського бюро технічної інвентаризації (БТІ) від 1956 року, згідно з якою за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) зареєстровано 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 . Цей документ раніше був втрачений під час воєнних дій у районі Пуща-Водиці у 2022 році.

Довідка не перебувала в жодному з державних архівів або офіційних установ (БТІ, ДРАЦС, суд), де він міг би її отримати повторно. Вона існувала виключно в приватному побутовому зберіганні і була фактично втрачена для доступу до моменту її випадкового виявлення.

Отже, до цього моменту існування документу та його місцезнаходження було невідомим, а сам документ - недоступним.

Позивач зазначає, що подання цієї довідки не є спробою переоцінки раніше досліджених доказів, оскільки довідка БТІ від 1956 року має самостійну доказову силу, як оригінальний і автентичний документ, що містить первинні відомості про структуру права власності. Це не підтвердження раніше досліджених фактів, а окрема обставина, яка не могла бути відома раніше і яка безпосередньо впливає на юридичну суть спадкових прав, що має істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, зазначена довідка БТІ від 1956 року підтверджує ті самі обставини, що і довідки БТІ від 2007 та 2022 років, які містяться в матеріалах справи та вказують на те, що ОСОБА_4 володів 1/3 частиною домоволодіння. Усі три документи - це офіційні державні довідки, складені у різні історичні періоди, але взаємопов`язані за змістом і логікою правонаступництва.

Позивач вважає, що довідка Київського міського бюро технічної інвентаризації (БТІ) від 1956 року є вирішальнимдокументом, оскільки прямо спростовує висновки суду щодо відсутності підтверджених спадкових прав ОСОБА_4 на частину домоволодіння, а також доводить юридично оформлене право власності на відповідну частку.

Нововиявлений документ підтверджує, що після відчуження частки ОСОБА_7 , ОСОБА_4 володів саме 1/3 часткою домоволодіння, а тому і спадщина, прийнята його донькою ОСОБА_5 , мала становити не 1/6 «будинку», а 1/3 частку домоволодіння.

До того ж, у постанові Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року суд обмежився поняттям "житловий будинок", тоді як спадковою масою є домоволодіння як комплекс об`єктів, що включає 2 будинки та господарські споруди.

З урахуванням довідки БТІ 1956 року, де підтверджено право власності на частину домоволодіння, позивач вважає, що є необхідність перегляду визначення обсягу спадкового майна та співвідношення часток.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_8 в ОСОБА_9 та його представник Донченко Катерина ОСОБА_10 апідтримали доводи заяви та просили їх задовольнити.

Відповідач Київська міська рада та третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Анатоліївнаучасть своїх представників в судовому засідання не забезпечили. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

23 липня 2025 року на адресу суду надійшла заява приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Анатоліївни про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв?язку із неявкою цієї особи до суду.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 211 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача Київської міської ради та третьої особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Анатоліївни.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення заявника та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 рокузадоволенню не підлягаєз наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Києві, його батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 59 том 1).

Батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , були: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_13 , що підтверджується архівною довідкою № 068-068/Ж-774-1550 від 06 жовтня 2022 року, виданою державним архівом м. Києва, актовий запис про народження № 508 від 07 травня 1933 року (а.с. 56 том 1).

Відповідно до архівної довідки № 068-068/Ж-774-1573 від 13 жовтня 2022 року, виданою державним архівом м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_14 а ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ої ОСОБА_16 народилась донька ОСОБА_17 , яка є рідною сестрою ОСОБА_11 - батька позивача у справі (а.с. 55 том 1).

По лінії споріднення ОСОБА_4 доводиться дідом позивачу у справі, а ОСОБА_5 -його тіткою.

За життя ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_3 .

Згідно з даними реєстрових книг Бюро, 1/3 частина будинку АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі Укрепительного акта, виданого ОСОБА_18 судом (російською мовою) 03 вересня 1923 року та зерєстровано в Бюро 16 листопада 1956 року за реєстровим № 12631, що підтверджується інформаційною довідкою «Київського міського бюро тенхнічної інфентаризації» Комунального підприємства Київської міської ради № ПБ-2022 №1152 від 15 грудня 2022 року (а.с.37, 209 том 1).

В період з 1923 по 1949 рік органами радянської влади було вилучено (націоналізовано) у родини ОСОБА_14 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 , а саме: будинки «А» та «В», про що свідчить «Генеральний план усадебного участка №557» (російська мова) від 20 липня 1949 року (а.с. 19 том 1).

Із відповідей райжилуправління № 057175 від 23 серпня 1957 року та прокурора Подільського району міста Києва № 24ж від 17 січня 1958 року вбачається, що рішенням нарсуду 6-ї дільниці Поділського району від 10 серпня 1957 року відмовлено в позові ОСОБА_4 до Райжилуправління про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_4 (а.с. 36 том 1).

Таким чином, після вилучення у родини ОСОБА_14 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_3 у їх власності залишилась 1/2 частина домоволодіння, з якої кожному із співвласників будинку: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 належало по 1/6 частині жилого будинку (домоволодіння) АДРЕСА_2 (1/2 : 3).

Про те, що частки співвласників жилого будинку (домоволодіння) АДРЕСА_2 дорівнювали по 1/6 частині жилого будинку (домоволодіння) свідчить довідка-характеристика № 623 від 15 квітня 1987 року, видана Київським міським бюро технічної інвентаризації виконкому Київської міської ради народних депутатів для оформлення спадщини.

Також у цій довідці № 623 від 15 квітня 1987 року зазначено, що 1/2 частину вказаного жилого будинку, що раніше належала ЖЕКу, на теперішній час знесено 2 будинка, частки не перераховані (а.с. 229 том 1).

Співвласник жилого будинку ОСОБА_7 розпорядилась своєю часткою 1/6 у домоволодінні АДРЕСА_2 . Останнім набувачем (власником) 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_7 , є ОСОБА_19 , що підтверджується рішенням Подільського районного народного суду м. Києва від 21 квітня 1987 року, яким визнано за ОСОБА_19 право власності на 7/60 частин будинку по АДРЕСА_1 , а також договором дарування 1/20 частини домоволодіння від 02 грудня 1999 року (а.с. 41- 43, 45-46 том 1).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 01 червня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центральнього міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 5977 (а.с. 60 том 1).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на нерухоме - на 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Дочка спадкодавця ОСОБА_5 прийняла спадщину, що відкрилась внаслідок смерті батька ОСОБА_4 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки безспосередньо перед смертю спадкодавця мешкала разом з ним, після смерті батька продовжувала проживати та бути зареєстрованою у будинку АДРЕСА_1 , де мешкав та був зареєстрований її батько.

Цей факт перевірено державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори по відмітці в паспорті ОСОБА_5 про реєстрацію Оболонським РУ ГУ МВС України в місті Києві з 29 вересня 1954 року по день подання ОСОБА_5 заяви до Першої Київської державної нотаріальної контори від 02 квітня 2007 року про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 213-214 том 1).

22 травня 2007 року Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_5 про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_4 неможливо, так як відсутні правовстановлюючі документи на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Для визнання права власності на частину житлового будинку рекомендовано спадкоємцю ОСОБА_5 звернутися до суду (а.с. 220 зворот том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_9 померла ОСОБА_5 - тітка позивача, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті (а.с.61-62 том 1).

За заявою племінника ОСОБА_1 (позивач у справі) приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Петренко О.А. 22 листопада 2022 року відкрито спадкову справу № 67/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 .

Постановою приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Петренко О.А. 14 червня 2023 року відмовлено спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок/частку будинку АДРЕСА_1 , який/яка належав/належала померлому ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_20 не подано належним чином оформлений документ, що підтверджує право власності та визначає його склад за ОСОБА_4 на вищевказане нерухоме майно, спадкоємицею якого була його дочка ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 64-65 том 1).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Ольга Анатоліївна, про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визначення частки у спадковому майні, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Донченко Катерина Юріївнаподала апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Донченко Катерини Юріївни задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Ольга Анатоліївна про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визначення частки у спадковому майні задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його тітки ОСОБА_5 на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Київської міської ради () на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги - 9 906,78 грн.

Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та, ухвалюючи нове судове рішенняпро часткове задоволення позову ОСОБА_1 , Київський апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справвиходив з того, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 набула право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що успадкована нею після смерті батька ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 та у відповідності до вимог статті 1269 ЦК України прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , а відтак має право на майно, що переходить за правом спадкоємства, що належало спадкодавцеві ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), тобто, на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Будь-яких інших доказів набуття за життя як ОСОБА_4 , так і спадкодавцем ОСОБА_5 іншої частки домоволодіння матеріали справи не містять.

У мотивувальній частині постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року наведені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі, у тому числі,щодо заявлених вимог в частині встановлення факту смерті ОСОБА_3 , яка померла в період Другої світової війни під час окупації міста Києва нацистською Німеччиною; встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини, яка залишилась після смерті його сестри ОСОБА_3 , яка померла в період Другої світової війни під час окупації міста Києва нацистською Німеччиною; визначення частки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 в домоволодінні АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2/3.

Постановою Верховного Суду від 25 грудня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року залишено без змін(а.с. 120-130 том 2).

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу рішення, а відтак у разі, якщо нововиявлена обставина була відома суду під час ухвалення судового рішення, то вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення .

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто, ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді справі, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Відповідні правові позиції щодо визначення нововиявлених обставин наведено у постановах Верховного Суду: від 02 травня 2018 року у справі 2а-7523/10/1270, від 10 квітня 2019 року у справі № 813/8070/14 (454/2641/14-а), від 19 червня 2019 року у справі № 815/1918/15, від 06 вересня 2022 року у справі № 363/1900/13-ц (провадження № 61-89св20), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 9901/230/20 (провадження №11-452заі21).

Перегляд рішень, ухвал та судових наказів у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 643/12492/18, провадження № 61-7813св24.

Із усталеної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. russia, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року за нововиявленими обставинами, заявник ОСОБА_1 посилалася на копію довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації (БТІ) № 2121 від 16 листопада 1956 року, про те, що за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на підставі Укрепительного акта Киевского Губернского суду (російською мовою) від 03 вересня 1923 року зареєстровано 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 . На думку заявника, вказана обставина є нововиявленою, існувала на час ухвалення судом рішення у справі, проте не була відома суду, та підтверджує, що після відчуження частки ОСОБА_7 ою ОСОБА_21 ою, ОСОБА_4 володів саме 1/3 часткою домоволодіння, а тому й спадщина, прийнята його донькою ОСОБА_5 мала становити не 1/6 «будинку», а 1/3 частку домоволодіння, а тому є необхідність перегляду визначення обсягу спадкового майна та співвідношення часток.

Перевіривши обгрунтованість доводів заяви, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що наведені заявником ОСОБА_1 у заяві обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, виходячи з такого.

При вирішенні спору колегією суддів апеляційного суду на підставі наданих позивачем та витребуваних судом матеріалів спадкової справи № 67/2022 встановлено, що Укрепительним актом ОСОБА_22 суду (російською мовою) від 03 вересня 1923 року посвідчується, що за громадянами ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 згідно посвідчення Комхоза від 30 грудня 1922 року за № 4772 визнано і укріплено право власності на будівлі у місті Києві Пуща Водиця по Лісній (Лесной - російською мовою) вулиці під номером АДРЕСА_4 , що перебувають на садибі мірою 600 квадратних сажнів, дісталися ОСОБА_14 на підставі фактичного володіння (а.с. 18, 224-225 том 1).

Згідно з даними реєстрових книг Бюро, 1/3 частина будинку АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі Укрепительного акта, виданого ОСОБА_18 судом (російською мовою) 03 вересня 1923 року та зерєстровано в Бюро 16 листопада 1956 року за реєстровим № 12631, що підтверджується інформаційною довідкою «Київського міського бюро тенхнічної інфентаризації» Комунального підприємства Київської міської ради № ПБ-2022 №1152 від 15 грудня 2022 року (а.с.37, 209 том 1).

У період з 1923 по 1949 рік органами радянської влади було вилучено (націоналізовано) у родини ОСОБА_14 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 , а саме: будинки «А» та «В», про що свідчить «Генеральний план усадебного участка №557» (російська мова) від 20 липня 1949 року (а.с. 19 том 1).

Після вилучення у родини ОСОБА_14 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_3 у їх власності залишилась 1/2 частина домоволодіння, з якої кожному із співвласників будинку: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 належало по 1/6 частині жилого будинку (домоволодіння) АДРЕСА_2 (1/2 : 3).

Про те, що частки співвласників жилого будинку (домоволодіння) АДРЕСА_2 дорівнювали по 1/6 частині жилого будинку (домоволодіння) свідчить довідка-характеристика № 623 від 15 квітня 1987 року, видана Київським міським бюро технічної інвентаризації виконкому Київської міської ради народних депутатів для оформлення спадщини (а.с. 229 том 1).

За життя спадкодавець ОСОБА_5 набула право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що успадкована нею після смерті батька ОСОБА_4 .

Про те, що батьку ОСОБА_14 у ОСОБА_26 у належала саме 1/6 частина житлового будинку, яка входить до складу спадщини, і вона це спадкове майно приймає свідчить подана ОСОБА_5 заява до нотаріальної контори (а.с. 213 зворот том 1).

Оцінивши належність та допустимість наданих позивачем доказів в обгрунтування його позовних вимог, установивши, що позивач ОСОБА_1 - єдиний спадкоємць після смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 його тітки ОСОБА_5 , якій належало право власності на успадковану 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його тітки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та він позбавлений можливості захисти свої права іншим позасудовим шляхом, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 його тітки ОСОБА_5 на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Колегією суддів апеляційного судутакож надано оцінку аргументу позивача, наведеному в обгрунтування позовних вимог, так і апеляційної скарги в частині доводів про те, що частка ОСОБА_4 у домоволодінні АДРЕСА_1 становить 1/3 частини та складається з: 1/6 частини домоволодіння, яка належала ОСОБА_4 на підставі «Укрепительного акта» від 03.09.1923 року; 1/6 частини домоволодіння, яка належала ОСОБА_3 на підставі «Укрепительного акта» від 03.09.1923 року, яку прийняв ОСОБА_4 фактичним вступом в управління спадковим майном.

Відхиляючи вказаний аргумент, колегія суддів апеляційного суду свій висновок мотивувала тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його правщодо іншої 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 . А сукупність досліджених судом при розгляді справи доказів та їх юридична оцінки вказують на те, що зазначене право (1/6 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 ) у встановленому законодавством України порядку не набуто за життя як ОСОБА_4 , так і спадкодавцем ОСОБА_5 , а відтак не входить до складу спадщини, що переходить за правом спадкоємствадо позивача.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто, підтверджені належними і допустимими доказами.

У довідці Київського міського бюро технічної інвентаризації (БТІ) № 2121 від 16 листопада 1956 року, на яку здійснено посилання заявника, як на єдину нововиявлену обставину, описано, що домоволодіння АДРЕСА_4 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_7 , ОСОБА_4 1/2 частина на підставі Укрепительного акта (російською мовою) від 03 вересня 1923 року та записано в реєстрову кадастрову книгу за №1263 (дописано від руки цифру 1) інвентаризаційної справи (номер справи не зазначено). Вірність цієї копії з оригіналом засвідчено нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Базилевської 05 травня 1959 року, про що міститься штамп на довідці (а.с. 203 том 2).

Інформація, яка міститься у копії довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації (БТІ) № 2121 від 16 листопада 1956 року вказує на певні факти, однак жодних відомостей стосовно того, на підставі яких документів ОСОБА_4 володів 1/3 часткою домоволодіння АДРЕСА_3 і саме ця частка у праві власності на домоволодіння успадкована ОСОБА_14 ою ОСОБА_27 ою ОСОБА_28 ою після смерті батька ОСОБА_4 у цій довідці не наведено.

При цьому, заявником (позивачем у справі) не заперечується, що довідка № НОМЕР_4 від 16 листопада 1956 рокуне перебувала в жодному з державних архівів або офіційних установ (БТІ, ДРАЦС, суд),а інформація, яка міститься у ній підтверджує ті самі обставини, що і довідки БТІ від 2007 та 2022 років, які містяться в матеріалах справи, та яким колегією суддів апеляційного суду надана оцінка на предмет належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, а їх результат знайшов відображення у мотивувальній частині судового рішення (постанова суду апеляційної інстанції від 16 вересня 2024 року).

Приймаючи постанову від 16 вересня 2024 рокуу справі № 756/13442/23, суд апеляційної інстанції, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, відповідно до поданих сторонами доказів, що було оцінено судом у їх сукупності, встановив факт прийняття ОСОБА_5 в установленому законом порядку спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , якому належала на праві власності 1/6 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , що стало підставою для визнання за ОСОБА_1 (позивачем у справі) права власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 його тітки ОСОБА_5 на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що перейшла до нього за правом спадкоємства.

Таким чином, обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, не підпадають під дію пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України(істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи), не спростовують факти, покладені в основу судового рішення апеляційного суду, й фактично зводяться до незгоди заявника (позивача у справі) ОСОБА_1 з постановою суду апеляційної інстанції від 16 вересня 2024 рокуу справі № 756/13442/23 та переоцінки доказів, оцінених апеляційним судом у процесі розгляду справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Анатоліївна про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визначення частки у спадковому майні.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинамисуд відмовляє в задоволенні заявипро перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами та залишає відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (частина четверта статті 429 ЦПК України).

Відповідно до пункт 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом заяви, не відшкодовуються та покладаються на заявника ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 423, 429 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко ОленаАнатоліївна про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визначення частки у спадковому майні.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: