ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря: Ракович Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - виконавчий комітет Шевченківської районної в місті Полтаві ради, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 31 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити їй та малолітньому сину ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 забезпечивши належні та безпечні умови для проживання, шляхом відновлення безперервного газопостачання у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути судові витрати.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 20 вересня 1995 року уклала шлюб з відповідачем. За договором дарування ВMI/841623 від 05.08.2009 року, ОСОБА_2 став власником 9/50 частини житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 . За згодою власника, 03.11.2009 року, вона зареєструвала своє місце проживання за вказаною адресою, а також зареєстровані їх діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.08.2020 року по справі №554/2680/19 шлюб розірвано.

Після розірвання шлюбу та станом на дату звернення до суду, вона проживає разом з малолітнім сином - ОСОБА_5 за вищевказаною адресою. Протягом всього часу проживання позивачкою неодноразово порушувалося питання перед відповідачем щодо повної або часткової оплати за спожиті ними комунальні послуги, але відповідач жодного разу не висловлював своєї згоди на це, та більше того, наголошував на тому, щоб позивачка не лізла у ці питання. Протягом останнього року, до моменту подання даної позовної заяви, виникла ситуація, що відповідач став поводити себе агресивно по відношенню до неї та їх малолітнього сина. Вимагає залишити житло та знятися з реєстраційного обліку у частині будинку, яка на цей час є його власністю. Крім того, став погрожувати, що виселить її з сином з будинку, в якому вони тривалий час зареєстровані та намагаються проживати. Вона вважає, що вказаними вище діями відповідач створює для неї та їх сина нестерпні умови для проживання, чинить відносно неї психічне насильство та намагається змусити її та їх спільного малолітнього сина - ОСОБА_5 виїхати з займаного на законних підставах житлового приміщення, проти чого вона категорично заперечує, адже іншого місця для проживання, куди б вона могла переїхати з малолітнім сином не має.

В липні 2023 року представниками АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» за адресою: АДРЕСА_1 було припинено газопостачання вказаного вище житлового приміщення. З моменту припинення газопостачання та до моменту подання даної позовної заяви нею неодноразово вживалися дії щодо спонукання відповідача вжити заходів з метою відновлення газопостачання у належній йому частині житлового будинку, оскільки в першу чергу від його бездіяльності страждає його ж малолітній син - ОСОБА_5 . Вказане обумовлене тим, що внаслідок припинення газопостачання у належному відповідачу житловому приміщенні відсутнє опалення та гаряча вода, яка нагрівалася за рахунок газового котла, а також відсутня нормальна можливість для приготування їжі.

Позивачка зверталась до відповідача щодо вжиття заходів з метою відновлення газопостачання у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач відмовляється від вирішення спірного питання, у зв`язку з чим вважає, що своїми діями відповідач порушує права та інтереси спільного сина - ОСОБА_5 на належні та безпечні умови проживання, чим створює небезпеку для його здоров`я, особливо в умовах стрімкого зниження температури атмосферного повітря, порушує також конституційне право позивачки на житло та чинить перешкоди у належному користуванні житловим приміщенням, в якому позивачка та син сторін проживають на законних підставах.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 31 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано обранням невірного способу захисту.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтуванння апеляційної скарги вказувала, що вона, як законний користувач житлового приміщення, має усі правові підстави для звернення до суду із даним позовом не тільки в інтересах свого малолітнього сина, а і у власних інтересах також.

Не погоджується з висновком суду про те, що відключення постачання газу не є перешкодою користування житлом в розумінні чинного законодавства, оскільки чинним законодавством не визначено конкретних форм чинення перешкод користуванні житловим приміщенням, адже перелік таких форм не є вичерпним та може відбуватися не тільки у перелічених судом в тексті оскаржуваного рішення формах.

Вказувала, що за відсутності централізованого газопостачання до житлового будинку, проживання у ньому в холодну пору року є вкрай ускладненим, адже вона вимушена вживати додаткових заходів з метою забезпечення умов проживання.

Також вказувала, що судом жодним чином не враховані права та інтереси дитини, яка є членом сім`ї відповідача і внаслідок бездіяльності батька позбавлена належних та безпечних побутових умов для проживання.

Щодо обрання способу захисту вважає, що саме обраний нею спосіб захисту, є належним способом захисту, який в подальшому дозволить забезпечити стабільні та комфортні умови для проживання, а також дозволить виконувати відповідне судове рішення в примусовому порядку.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 20.09.1995 року, який було розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.08.2020 року у цивільній справі № 554/2680/19, що підтверджується копією вказаного рішення.

Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №355917421 від 25.11.2023 року, ОСОБА_3 є власником 9/50 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування № ВМІ/841623 від 05.08.2009 року.

Судом також встановлено, що згідно заяви-приєднання від 11.11.2016 року споживачем послуг АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» за вказаною адресою є ОСОБА_6 , що підтверджується копією вказаної заяви-приєднання.

Заявою ОСОБА_6 підтверджується, що за його заявою був знятий лічильник на час ремонтних робіт.

Згідно акту припинення (обмеження) розподілу природного газу від 20.07.2023 року, акту про демонтаж засобу вимірювальної техніки від 20.07.2023 року, газовий лічильник Elstor b4 № 8 року випуску, знятий за заявою ОСОБА_6 , у зв`язку із реконструкцією, на місці лічильника встановлено інвентарну пломбу.

Протоколом про направлення лічильника газу на експертизу від 20.07.2023 року, Актом №19165 експертизи лічильника газу від 27.07.2023 року та Довідкою про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, підтверджується, що газовий лічильник Elstor b4 № 8 року випуску не придатний для вимірювання газу.

Актом про порушення №142/1/23 від 13.09.2023 року, Витягом з протоколу №42/23 від 03.10.203 року, підтверджується пошкодження пломби заводу-виробника на відліковому механізмі лічильника та його не відповідність ДСТУ 9035:2020.

Позивачка письмово зверталась до ОСОБА_3 щодо вчинення дій по відновленню газопостачання, яке відповідачем розглянуто не було. Вона також зверталась до Голови Шевченківської районної у місті Полтаві ради відносно необхідності обстеження умов проживання неповнолітнього ОСОБА_2 , на що було надано відповідь про відсутність повноважень відповідних повноважень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою невірно обраний спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Здійснення права володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Здійснення права користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Здійснення права розпоряджання означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачкою предмет позову - зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом відновлення безперервного газопостачання, не можуть бути правильним способом захисту.

Вказана вимога позивачки не може бути реалізована відповідачем, оскільки відновлення газопостачання здійснюється виключно газорозподільним підприємством, а ОСОБА_3 , як власник квартири, розпоряджається належним йому правом власностівідповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що закріплено в ч.1 ст.316, ст.317,319 ЦК України.

ОСОБА_3 не наділений правом відновлення безперервного газопостачання, оскільки він є лише споживачем послуг АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз».

Таким чином безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що обраний позивачкою спосіб захисту, є належним способом захисту.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 зроблено висновок, що «згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю».

Таким чином правильним є висновок суду про те, що у позивачки відсутні законні підстави для примушування власника квартири укладати договори або здійснювати інші дії, поза його волею, що також закріплено в ч.1 ст.627 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги є неспроможними. Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 31 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль