Справа № 523/9911/24
Провадження №6/523/26/25
У Х В А Л А

"22" липня 2025 р. м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дяченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17, цивільну справу №523/9911/24 за поданням Міністерства юстиції України, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право користування яким мають неповнолітні діти,

ВСТАНОВИВ:

13.06.2024 року Міністерство юстиції України звернулось до суду із Поданням, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право користування яким мають неповнолітні діти, та просить:

- надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають неповнолітні діти, яке належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовано подання наступним: на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 45780526 з примусового виконання виконавчого напису № 791 від 29.10.2014 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М. про звернення стягнення на майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., що належить на праві власності громадянці ОСОБА_1 . В ході виконання даного рішення суду, державним виконавцем описано та арештовано нерухоме майно, яке належить боржнику, а саме: квартира АДРЕСА_3 . Вказане нерухоме майно є предметом іпотеки, згідно Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 8942702 від 05.08.2009. Іпотекодержатель: ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", Код: 14305909. Згідно відомостей Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата реєстрації 25.03.2017) тобто після укладення договору іпотеки. Відповідно до вимог пункту 30 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та Документ сформований в системі «Електронний суд» 13.06.2024 3 піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. Згідно листа Пересипської районної адміністрації від 04.04.2024 № 0105-2/117 орган опіки та піклування згоду на примусову реалізацію зазначеної квартири, де правом користування наділені малолітні діти, не надає. Отже, виходячи із зазначеного державний чи приватний виконавець зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а у разі відмови у наданні такого дозволу органом опіки та піклування - виконавець має повноваження звернутися до суду з відповідним поданням.

16.10.2024 року боржник ОСОБА_1 подала до суду заперечення проти подання Міністерства юстиції, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що подання подане в порядку ст. 435 ЦПК України, яка передбачає порядок зміни способу або порядку виконання саме судового рішення. На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 45780526 з примусового виконання виконавчого напису № 791 від 29.10.2014 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М. про звернення стягнення на майно. Законодавством України не передбачено можливості розгляду подання державного виконавця, яке стосується виконавчого напису нотаріуса, а не рішення суду, в порядку ст. 435 ЦПК України. Також боржник вважає, що державний виконавець повинен вчинювати дії прямо передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, та за обставин відмови органом опіки у наданні дозволу на реалізацію квартири право користування якою має дитина, повернути виконавчий документ стягувачу.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

У судове засідання представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Заявою від 21.07.2025 року представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив суд забезпечити його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Разом із тим, відповідно до ч.2 ст. 212 ЦПК України учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що строки розгляду подання у даному випадку обумовлені: неодноразовим відкладення розгляду справи за заявою учасників справи, у зв`язку із вчиненням стягувачем і боржником дій щодо добровільного врегулювання заборгованості до березня 2025 року; а також відкладенням розгляду справи: у зв`язку із повітряною тривогою, відсутністю доказів повідомлення про розгляд справи ОСОБА_1 , технічними неполадками підключення до ВКЗ.

Судом не здійснювалось фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що провадження по даній справі підлягає закриттю, з наступних підстав.

Судом установлено, що поданим до суду Поданням Міністерство юстиції просить суд надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають неповнолітні діти, яке належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , в рамках виконання відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого провадження № 45780526 з примусового виконання виконавчого напису № 791 від 29.10.2014 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. про звернення стягнення на майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м.

Вказане нерухоме майно є предметом іпотеки, згідно Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 8942702 від 05.08.2009. Іпотекодержатель: ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", Код: 14305909.

Звернення до суду обумовлено тим, що згідно відомостей Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: - неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата реєстрації 25.03.2017), тобто після укладення договору іпотеки.

Разом із тим, згідно листа Пересипської районної адміністрації від 04.04.2024 № 0105-2/117, орган опіки та піклування згоду на примусову реалізацію зазначеної квартири, де правом користування наділені малолітні діти, не надав.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від ід 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

Разом із тим, чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Як вбачається зі змісту пунктів 66-67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування, яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.

Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Разом із тим, виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Тобто, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 15.02.2023 у справі № 2-537/11.

Отже, враховуючи вимоги Закону № 1404-VIII, Закону № 2623-IV, а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 320/1771/19 та від 31 травня 2022 року у справі № 380/6558/20.

Разом із тим, суд акцентує увагу, що звернення до суду із поданням в порядку ст. 435 ЦПК України, Верховний суд пов`язує із виконанням саме судового рішення.

Це додатково підтверджується наступними правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 15.0.2023 у справі № 2-537/11, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПУ України.

Суд констатує, що ст. 435 ЦПК України передбачає порядок відстрочки або розстрочки виконання саме судового рішення, встановлення чи зміни способу або порядку його виконання.

В свою чергу, ті випадки коли Розділ VI ЦПК України може використовуватися у зв`язку із виконанням рішень інших органів, чітко передбачається законодавцем у відповідних статтях Розділу.

Також, п.10 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провдаження" передбачає право виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновків про неможливість застосування механізму встановленого ст. 435 ЦПК України, при виконанні зокрема виконавчого напису нотаріуса.

При цьому, суд вважає що захист прав публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», враховуючи реєстрацію неповнолітньої дитини після укладення договору іпотеки, може відбуватися із застосуванням інших встановлених законом механізмів, за рішенням суду. Стягувач не позбавлений можливості захистити своє порушене право, спричинене порушенням умов Іпотечного договору у спосіб, встановлений нормами законодавства України. Також, в порядку адміністративного судочинства може оспорюватися відмова органу опіки та піклування.

В свою чергу, зазначена у поданні Міністерства юстиції практика Верховного Суду постанова від 01.11.2023 року у справі № 127/30546/21, як підстава для звернення із Поданням, не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки у тому випадку на виконанні у виконавця як раз перебував виконавчий лист виданий судом, а не виконавчий напис нотаріуса.

Таким чином, подане до суду Подання Міністерства юстиції про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають неповнолітні діти, яке належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , в рамках виконання відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого провадження № 45780526 з примусового виконання виконавчого напису № 791 від 29.10.2014 виданого приватним нотаріусом, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись: п.1 ч.1 ст. 255, ст.ст. 260, 261, 263 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі №523/9911/24 за поданням Міністерства юстиції України, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право користування яким мають неповнолітні діти закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали суду складений 28.07.2025.

Суддя: К.О. Далеко