Справа №751/7314/24
Провадження №2/751/351/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

з участю: секретаря судового засідання Усік Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ларченко А.В.,

представника відповідача адвоката Березовського О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М., в якому просить: визнати за нею право власності на 1/4 частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:047:0125; 1/8 частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0123; 49/400 часток у праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , після її смерті відкрилась спадщина на майно, що належило їй на момент смерті, а саме: частку 49/100 будинку розташованому по АДРЕСА_1 , прибудинкову земельну ділянку кадастроавий номер :01:047:0125 площею 0,0241 га та 1/2 частку земельної ділянки, на якій розташований будинок кадастровий номер :01:047:0123 площею 0,0127 га. 09.06.2022 ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В., зареєстрований за №350, за яким все своє майно заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частинах. Приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Костенко І.М. 12.05.2023 заведена спадкова справа №7/2033 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 спадщину у встановлений строк не прийняв. Після спливу шестимісячного строку 09.10.2023 склав заяву зареєстровану в реєстрі за №771, посвідчену приватним нотаріусом Куранковою О.М., в якій ОСОБА_5 зазначив, що спадщину у встановлені законом строки він не прийняв, на спадщину не претендує, звертатись до суду із заявою про встановлення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини не буде. Позивач вказує, що у відповідності до ч.1 ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги частини спадщини її матері, ОСОБА_4 , не прийнятої спадкоємцем за заповітом онуком померлої ОСОБА_5 . 12.05.2023 позивач подала нотаріусу Костенко І.М. заяву про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері. Крім позивача спадкоємцем за законом першої черги є брат позивача ОСОБА_2 26.07.2024 позивач звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої, а саме: 1/4 частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0125; 1/8 частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0123; 49/400 часток у праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 . Проте у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 позивачу було відмовлено, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №28/02-31 від 26.07.2024 у зв`язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить закону, оскільки подані не всі документи необхідні для її вчинення, зокрема документи, що підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно. Померла мати позивача набула право власності на зазначене майно після розірвання шлюбу з батьком позивача у 2020 році та поділу спільного майна подружжя, внаслідок чого ОСОБА_4 відійшла половина будинку по АДРЕСА_1 та частина прибудинкової земельної ділянки. Позивач після поділу будинку залишилась проживати з батьком в його половині, доступ в частину будинку, що належала її матері позивач не має, тому жодних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на майно позивач надати не може, та де вони знаходяться їй невідомо. Нотаріусом позивачу було роз`яснено, що у випадку неможливості надання правовстановлюючих документів вона може звернутись до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

28.08.2024 ухвалою судді Новозаводського районного суду м.Чернігова відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

11.09.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає у повному обсязі, в обгрунтування заперечень зазаначено, що часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 є день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_4 09.06.2022 склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в рівних частках. Вказаний заповіт був посвідчений 09.06.2022 приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 350. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом на все належне їй майно, заповітом охоплено все майно, яке за життя належало спадкодавцю ОСОБА_4 . У строк, визначений ст.1270 ЦК України спадкоємці за заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса не звернулись. Разом з тим, останні у визначений законодавством шестимісячний строк не подавали нотаріусу заяв про відмову від прийняття спадщини, в тому числі і відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.04.2024, яке залишено в цій частині без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.07.2024, встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили 09.07.2024 (справа № 751/9114/23). ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , відповідна заява була прийнята приватним нотаріусом Костенко І.М. і знаходиться в матеріалах спадкової справи №7/2023. Отже у спадковій справі наявні дві заяви про прийняття спадщини, а саме заява позивача ОСОБА_1 - спадкоємця за законом першої черги, яка є рідною дочкою померлої, та заява про прийняття спадщини подана спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2 . Вказує, що за наявності заповіту право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, натомість у спадкоємців за законом, визначених у ст.ст.1261-1265 ЦК України, право на спадкування виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом усієї спадщини (ст. 1223 ЦК України). Заповіт охоплює всю спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця та стосується всього майна, яке за життя належало ОСОБА_4 . Подана ОСОБА_7 09.10.2023 заява в рамках спадкової справи №7/2023, у якій він підтвердив, що спадщину він не прийняв, не має юридичної сили, оскільки не породжує жодних правових наслідків в силу того, що була подана поза межами визначеного законом для спадкоємців шестимісячного строку та не є відмовою від прийняття спадщини. Отже, спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 у визначеному законом порядку спадщину не прийняв і не відмовився від її прийняття, тобто є таким, що не прийняв спадщину. Натомість спадщину померлої ОСОБА_4 прийняв другий спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 . Вказують на безпідставність посилань позивача на заяву ОСОБА_8 в контексті ч.2 ст.1223 ЦК України в якості підтвердження виникнення у позивача в такий спосіб права на спадкування частини спадщини, яку не прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 , за наявності заповіту на все майно правило ч.2 ст.1223 ЦК України застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма ч.1 ст.1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Вважає, що підстави для задоволення позову про визнання власності на спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом відсутні, оскільки спадкоємців за заповітом є двоє, із яких один ОСОБА_5 не прийняв спадщину, а інший ОСОБА_2 прийняв спадщину у визначеному законом порядку, і саме до відповідача ОСОБА_2 переходить частка у спадщині, яку мав право прийняти ОСОБА_5 . Отже, саме відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом, відповідно до розпорядження зробленого за життя ОСОБА_4 має право на спадкування всього майна, яке за життя належало померлій ОСОБА_4 (а.с. 58-61).

23.09.2024 від позивача ОСОБА_1 надішла відповідь на відзив, у якій вважає аргументи сторони відповідача наведені у відзиві на позов неприйнятними, оскільки вони не спростовують наведені позивачем обставини, факти та докази. Вказує, що неприйняття спадщини спадкоємцем і відмова спадкоємця від прийняття спадщини за своєю правовою природою не є тотожними, регулюються різними правовими нормами та мають різні наслідки для учасників спадкових правовідносин. Позивачем не стверджувалось, що ОСОБА_5 відмовився від спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 в порядку передбаченому ст.1273 ЦК України. Складеним заповітом 09.06.2022 ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частинах. Після неприйняття ОСОБА_5 своєї частини спадщини вона залишилась неохопленою заповітом, оскільки ОСОБА_4 не призначила в своєму заповіті іншого спадкоємця на цей випадок, як це передбачено ст. 1244 ЦК України, а саме не розпорядилась кому буде належати майно в тому випадку, коли один із спадкоємців чи обидва спадкоємці не приймуть спадщину або відмовляться від неї. Це дає підстави стверджувати, що внаслідок неприйняття спадкоємцем за заповітом спадщини, його частка у спадщині (1/2) набула статусу такої, що неохоплена заповітом. Не погоджується з твердженями відповідача, що спадщину померлої ОСОБА_4 прийняв другий спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_4 заповіла йому лише 1/2 частку свого майна, а не все своє майно, і розпорядження на випадок неприйняття іншої частини спадщини на його, як це передбачено ст. 1244 ЦК України, не зробила, тому він прийняв лише належну йому 1/2 частину спадщини. При вирішенні питання кому саме зі спадкоємців, які прийняли спадщину має відійти 1/2 частина спадщини ОСОБА_4 , яку не прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 , слід керуватись виключно законом, зокрема, це питання врегульовано нормою, що міститься в ч. 2 ст. 1223 ЦК України, а саме у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмова від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Особами, про які йде мова у статях 1261-1265 ЦК України є спадкоємці за законом з першої по п`яту черги. Отже, 1/2 частини спадщини ОСОБА_4 після неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5 відходить в рівних частинах спадкоємцям за законом першої черги, якими відповідно до ст.1261 ЦК України є діти покійної, тобто позивач ОСОБА_1 та брат позивача ОСОБА_2 . Причиною відмови приватного нотаріуса ЧМНО Костенко І.М. у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 є відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, між тим, право ОСОБА_1 на частину спадщини, що не прийнята за заповітом нотаріусом під сумнів не ставилось. У відзиві, як на підставу своїх заперечень проти позову відповідач апелює до волі померлої, викладеної у заповіті та ст. 1275 ЦК України. Проте волею померлої було залишити своєму сину ОСОБА_2 лише 1/2 частину свого майна, а не все її майно. Заяву про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини, ОСОБА_5 таку заяву жодному нотаріусу не подавав, а тому його бездіяльність, виражену у неприйнятті спадщини, не можна кваліфікувати як відмову від неї. Отже правові наслідки відмови від спадщини за заповітом одним із спадкоємців для відповідача не настають. Також не погоджується із заявленою представником відповідача у відзиві сумою витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги, зважаючи на неспівмірність заявлених витрат складності справи (а.с. 88-93).

25.11.2024 ухвалою Новозаводського районного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Костенко І.М. належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 7/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 106-107).

25.12.2024 до Новозаводського районного суду м.Чернігова на виконання вказаної ухвали суду від приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Костенко І.М. надійшли копії матеріалів спадкової справи № 7/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.121-128).

Також відповідачем - приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Костенко І.М. долучено стислі письмові пояснення по спадковій справі № 7/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у яких зазначає, що дочка спадкодавця, ОСОБА_1 , звернулася до нотаріуса 12.05.2023, в межах строку статті 1270 Цивільного кодексу України, із подачею заяви про прийняття спадщини за законом (заява № 20 від 12.05.2023);

син спадкодавця, ОСОБА_2 , подав заяву, справжність підпису на якій засвідчено 09.10.2023 за реєстровим № 770 Куранковою О.М. приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу, про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері 09.10.2023 за № 50 з порушенням статті 1269 Цивільного кодексу України;

ОСОБА_5 подав заяву, справжність підпису на якій засвідчено 09.10.2023 за реєстровим № 771 Куранковою О.М. приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу, про те що він спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 у встановлений строк не прийняв, на спадщину не претендує (вх.№48/02-14 від 09.10.2024);

17.04.2024 Новозаводським районним судом м. Чернігова справа № 751/9114/23 було встановлено факт постійного проживання за однією адресою спадкодавця ОСОБА_4 та спадкоємця за заповітом ОСОБА_5 ;

26.07.2024 дочка спадкодавця, ОСОБА_1 , звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом;

26.07.2024 приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Костенко І.М. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 28/02-31 від 26.07.2024;

26.07.2024 року ОСОБА_5 звернувся від імені ОСОБА_2 , із заявою, справжність підпису на якій засвідчено 22.07.2024 за реєстровим № 1304 Коваленком В.В. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

У зв`язку із розглядом Новозаводським районним судом міста Чернігова справи №751/7314/24 видача свідоцтв призупинена (а.с.120).

11.02.2025 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ларченко А.В. подано заяву про відмову від позову відносно відповідача приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. (а.с.129-130).

12.02.2025 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ларченко А.В. подано клопотання про зменшення судових витрат в яких просить, врахувати складний фінансовий стан позивача ОСОБА_1 , наявність у неї на утриманні двох неповнолітніх дітей, необгрунтованість та недоведеність витрат на правову допомогу відповідача ОСОБА_2 , при розподілі судових витрат у справі заявлені судові витрати на правову допомогу в сумі 12000,00 грн покласти на нього у повному обсязі (а.с.131-136).

26.03.2025 (час 10:45:52) протокольною ухвалою суду прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову про визнання права власності в порядку спадкування та закрито провадження у справі №751/7314/24 в частині позовних вимог відносно приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Костенко Ірини Михайлівни (технічний запис судового засідання від 26.03.2025 а.с.153).

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, у наданих суду поясненнях посилались на доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, грунтуючись на доводах викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що підставою для звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду була відмова приватного нотаріуса Костенко І.М. видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом з тієї підстави, що документи, які підтверджують право власності спадкодавця, ОСОБА_4 , на спадкове нерухоме майно подані не були. Однак, така ситуація виникла тому, що не працювали відповідні державні реєстри внаслідок кібератаки, та неможливо було здійснити державну реєстрацію права власності померлої ОСОБА_4 на належне їй спірне нерухоме майно. Станом на час розгляду справи судом така державна реєстрація проведена, відповідні документи направлені приватному нотаріусу Костенко І.М. та долучені до спадкової справи, у зв`язку з чим позивач в змозі звернутись до нотаріуса у позасудовому порядку з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину, тому що причини, за якими раніше нотаріусом було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії відпали і у відповідності до п.23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 12, 121).

Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , є день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, зокрема у виді спірного нерухомого майна.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав індексний № 414111113 станом на 19.02.2025 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:047:0125 площею 0,0241 га (а.с.148).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав індексний № 414114614 станом на 19.02.2025 ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка земельної ділянки кадастровий номер :01:047:0123 площею 0,0127 га (а.с.149).

З Витягу з Державного реєстру речових прав індексний № 414119044 станом на 19.02.2025 ОСОБА_4 є власником житлового будинку садибного типу загальною площею 147,7 кв.м розташованому по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с.150).

Положеннями ч. 1 ст. 1222 ЦК України встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьками є: батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_4 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_9 та ОСОБА_11 одружились 06.11.1999 (актовий запис № 1771), прізвище після одруження дружини « ОСОБА_12 » (а.с.11).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , його батьками є: батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_4 (а.с.125).

Отже, померла ОСОБА_4 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .

Згідно ст. 1261 ЦК України, якою передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після померлого спадкодавця ОСОБА_4 .

Відповідно до Довідки вуличного комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради №40 від 20.01.2020 ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 2005 року, з нею разом проживає та веде спільне господарство батько ОСОБА_10 (а.с.17).

За життя ОСОБА_4 09 червня 2022 року склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в рівних частинах. Вказаний заповіт був посвідчений 09.06.2022 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 350 (а.с. 63).

Факт наявності та дійсності вказаного заповіту визнаються учасниками справи, суд не має обгрунтованого сумніву щодо дростовірності цих обставин та добровільності їх визнання, про що учасниками зазначено у заявах по суті справи, а тому в силу приписів ст. 82 ЦПК Україні ці обставини не підлягають доказуванню.

Отже, в силу ч.1 ст. 1223 ЦК України, якою встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після померлого спадкодавця ОСОБА_4 .

12.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. в межах строку статті 1270 ЦК України, із подачею заяви про прийняття спадщини за законом (заява № 20 від 12.05.2023) після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі якої було заведено спадкову справу № 7/2023 (а.с. 13, 121,14, 123).

Постановою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. № 28/02-31 від 26.07.2024 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 на майно померлої, а саме: 1/4 частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0125; 1/8 частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0123; 49/400 часток у праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові та подані не всі документи необхідні для вчинення такої наторіальної дії. Зі змісту постанови убачається, що документи, що підтверджують право власності спадкодавця, ОСОБА_4 , на вищевказане нерухоме майно подані не були (а.с.15-16).

09.10.2023 ОСОБА_2 подав заяву, справжність підпису на якій засвідчено 09.10.2023 за реєстровим № 770 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковою О.М., про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері 09.10.2023 за № 50 (а.с.125 зворот).

09.10.2023 ОСОБА_5 подав заяву, справжність підпису на якій засвідчено 09.10.2023 за реєстровим № 771 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковою О.М., про те що він спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 у встановлений строк не прийняв, на спадщину не претендує (а.с.126 зворот).

26.07.2024 року ОСОБА_5 звернувся від імені ОСОБА_2 із заявою, справжність підпису на якій засвідчено 22.07.2024 за реєстровим № 1304 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленком В.В., про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.128).

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ОСОБА_1 звертаючись до суду, посилається на те, що спадкоємець за заповітом 1/2 частини спадщини ОСОБА_5 спадщину у встановлений законом строк не прийняв, а після спливу 6-ти місячного строку склав заяву, де вказав, що спадщину він у встановлені строки не прийняв і на неї він не претендує, керуючись приписами ч. 2 ст. 1223, ч. 1 ст. 1245 ЦК України, позивач як рідна дочка і спадкоємець першої черги за законом щодо майна померлої ОСОБА_4 , стверджує про те, що саме вона має право на оформлення частини спадщини, яку не прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 . З огляду на неможливість надання нотаріусу правовстановлюючих документів на частину спадщини померлої матері, позивач вказує, що не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне спадкове майно, і саме тому, отримавши від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, звертається з цим позовом до суду.

Згідно приписів ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

З досліджених судом доказів убачається, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом на все належне їй майно. Крім того, звертає на себе увагу той факт, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 у вищевказаному заповіті на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яке стосувалось всього її майна, тобто заповітом охоплено все майно, яке за життя належало спадкодавцю ОСОБА_4 .

Частина 1 ст. 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що визначено ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

Частина 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриїтя спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У строк, визначений ст. 1270 ЦК України спадкоємці за заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса не звернулись. Разом з тим, останні також у визначений законодавством шестимісячний строк не подавали нотаріусу і заяв про відмову від прийняття спадщини, в тому числі і відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи.

17.04.2024 Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/9114/23 встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.07.2024 в цій частині рішення залишено без змін (а.с. 64-71).

Як встановлено судом, спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального кругу Костенко І.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Відповідна заява була прийнята приватним нотаріусом Костенко І.М. і знаходиться в матеріалах спадкової справи № 7/2023.

Отже, станом на час розгляду спору судом у спадковій справі, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , наявні дві заяви про прийняття спадщини останньої, а саме заява про прийняття спадщини померлої, яка була подана спадкоємцем за законом першої черги, тобто позивачем ОСОБА_1 , як рідною дочкою померлої ОСОБА_4 , та заява про прийняття спадщини подана спадкоємцем за заповітом, а саме відповідачем ОСОБА_2 .

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За наявності заповіту право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Натомість у спадкоємців за законом, визначених у статтях 1261-1265 ЦК України, право на спадкування виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини ( стаття 1223 ЦК України).

Долучений до спадкової справи заповіт, складений за життя ОСОБА_4 , є дійсним та охоплює усю спадщину, тобто все майно, що за життя належало ОСОБА_4 і щодо якого вона зробила відповідне розпорядження.

ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину померлої ОСОБА_4 і подав відповідну заяву нотаріусу.

Разом з тим, позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, стверджує про те, що вона, як спадкоємець першої черги за законом претендує та має право на оформлення частини спадщини її матері ОСОБА_4 , яку не прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 .

При цьому в позовній заяві позивач посилається на положення ч. 1 ст. 1245 ЦК України, де мова йде про спадкування частини спадщини, що не охоплена заповітом, а також на заяву ОСОБА_5 , яку останній зробив 09.10.2023 року і де він підтвердив, що спадщину в установлені законом строки він не прийняв, на спадщину не претендує та звертатись до суду з заявою про встановлення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, він не буде.

Відповідно до ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її протягом строку у шість мсяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після закінчення якого відмова не допускається і поновлення цього строку законом не передбачено.

Відповідно до статті 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь.

Згідно з частиною першою статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 , який у визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини не подав заяви про прийнятгя спадщини і не довів факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1268 ЦК України ), в силу приписів ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв її.

Відмовитись від прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви нотаріусу Чорногор С.Г. також мав право протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, тобто впродовж шестимісячного строку, який починався з часу відкриття спадщини.

Жодної із заяв впродовж шестимісячного строку спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 нотаріусу не подав, а тому останній згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину. Подана ОСОБА_5 09 жовтня 2023 року заява в рамках спадкової справи № 7/2023 не має жодної юридичної сили, оскільки не породжує жодних правових наслідків в силу того, що вона була подана поза межами визначеного законом для спадкоємців шестимісячного строку, який законодавець спеціально передбачив для вчинення таких дій.

Саме тому подана 09 жовтня 2023 року ОСОБА_5 заява не є відмовою від прийняття спадщини, передбаченою статтею 1273 ЦК України.

Таким чином, спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 у визначеному законом порядку спадщину не прийняв і не відмовився від її прийняття, тобто є такими, що не прийняв спадщину. Натомість спадщину померлої ОСОБА_4 прийняв другий спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 .

Встановивши обставини справи та оцінивши докази у справі, суд доходить висновку, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 у визначеному законом порядку спадщину не прийняв і не відмовився від її прийняття, тобто є таким, що не прийняв спадщину, а спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 прийняв спадщину.

За наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК України застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом.

Посилання у частині другій статті 1223 ЦК на те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування у разі неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом необхідно розуміти як таке, що належить цим особам у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом і за умови, що заповіт складено на усе майно. Отже, за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 132/3 826/18, провадження № 61-6026св19.

Виходячи з наведених норм, за встановлених обставин справи та сукупного аналізу наданих сторонами доказів, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання права власності на спірне спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_4 за позивачем ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом, оскільки спадкоємців за заповітом є двоє, із яких не всі спадкоємці не прийняли спадщину: один спадкоємець ОСОБА_5 не прийняв, а другий спадкоємець ОСОБА_2 прийняв спадщину у визначеному законом порядку. Отже, саме відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, відповідно до розпорядження зробленого за життя ОСОБА_4 має право на спадкування всього майна, яке за життя належало померлій.

У відповідності зі ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Представником відповідача адвокатом Березовським О.Д. додано договір про надання правничої допомоги №11-2024/ц від 05.09.2024, ордер серія СВ № 1100028 від 11.09.2024, Розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, Акт прийому-передачі грошових коштів на загальну суму 12000 гривень за оплату ОСОБА_2 правничої допомоги (а.с.72-74, 77, 78).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вивчивши клопотання сторони позивача про зменшення судових витрат, суд дійшов до наступного висновку.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суд зазначає наступне.

Частина третя статті 137 ЦПК України встановлює, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 (справа № 922/1964/21) дійшла висновку, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Частина третя статті 137 ЦПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 та адвокат Березовський О.Д. погодили, що розмір гонорару за юридичні послуги становить 12000,00 грн, з урахуванням обсягу наданих та виконаних робіт, принципу розумності та справедливості, у відповідності до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн, оскільки вони підтверджені належними документами.

На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1268-1270, 1275 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", керуючись ст.ст. 4, 13, 76-82, 95, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу), пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 12000 грн (дванадцять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 02.07.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Головуючий - суддя І. В. Яременко