Справа № 521/5204/24
Провадження № 2/521/460/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хайджибейського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що він являться рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Факт родинних відносин як брата та сестри буде підтверджено інформацією наявною у спадковій справі заведеній після смерті ОСОБА_4 та копіями свідоцтва про народження і відповіддю наданою на адвокатський зипит, які додаються до матеріалів справи.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 24 липня 2023 року серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 була відкрита спадкова справа № 660/2023 у Малиновський державній нотаріальній конторі у місті Одеса, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.10.2023 року. Позивач по справі звернувся до державного нотаріуса, однак згідно листа щодо надання інформації від 02.10.2023 року вих. № 4106/02-14 був повідомлений, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємиць першої черги, який прийняв спадщину. При цьому позивачу відомо про те, що до нотаріуса, окрім нього, звернувся також син ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проте позивач вважає, що його племінник, який є відповідачем по справі ОСОБА_2 , не має право на спадкування після смерті своєї матері з наступних підстав.

Так, ОСОБА_4 згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертизи від 08.05.2023 року була особою з інвалідністю першої групи та потребувала постійного стороннього догляду. Окрім того, згідно довідки від 14.07.2021 року КНП «Міський психіатричний диспансер Одеської міської ради» вона перебувала під наглядом психіатра з 1973 року; відповідно до медичного висновку № 586 про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі від 13.10.2022 року частково не здатна до самообслуговування. Тобто, ОСОБА_4 була особою з інвалідністю, яка не мала змоги самостійно проживати та потребувала постійного стороннього догляду протягом багатьох останніх років свого життя. При цьому, все своє життя вона проживала зі своїм братом позивачем по справі, що підтверджується довідкою Ради самоорганізації мікрорайону Дзержинський від 08.02.2007 року вих. № 100; довідкою (виписка з домової книги про склад родини в реєстрації) № 177 від 21.04.2011р.; довідкою (виписка з домової книги про склад родини в реєстрації) № 0411 від 14.02.2013р.; довідкою (виписка з домової книги про склад родини в реєстрації) № 1067 від 19.09.2017р.; довідкою (виписка з домової книги про склад родини в реєстрації) № 0283 від 12.11.2021р.; довідкою (виписка з домової книги про склад родини в реєстрації) № 0032 від 14.07.2023р.

Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 30.10.2023р. вих. № 3405 ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення в Хаджибейському (Малиновському) районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради отримував допомогу по догляду за утриманцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначену на період 01.12.2021 року по 30.11.2022 р., яка була продовжена автоматично та припинена у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_4 , вона не могла фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя та лікування, перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного стороннього догляду та піклування. Він постійно знаходилися біля неї, опікувався нею, займався її лікуванням, матеріально забезпечував та надавав їй всю іншу необхідну допомогу, ніс всі матеріальні затрати, пов`язані з лікуванням, доглядом, забезпеченням нормальних умов побуту, а відповідач не надавав будь-якої допомоги ОСОБА_4 , хоча мав таку можливість.

Посилаючись на викладене, просив усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від права на спадщину, як спадкоємця першої черги за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що відповідач з 16 років, коли став самостійно заробляти, до останнiх днiв, надавав регулярну фізичну, матеріальну та моральну допомогу матері, протягом усього часу перебував з нею у добрих стосунках та постійному контакті. На її прохання та власну ініціативу проводив необхідні ремонтні та будівельні роботи в будинку та на ділянці. У матері протягом тривалого періоду життя спостерігалися психіатричні відхилення, вона перебувала на обліку у відповідних медичних органах, неодноразово лежала у лікарні (Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1 м. Одеса, вул. Воробйова, 9), де він її регулярно відвідував, доставляв продукти, медикаменти, змінну білизну. З літа 2021 р. після погіршення здоров`я та обмеження можливості рухатися, допомога матері посилилася він та його дружина до останнього дня життя щодня відвідували маму, готували їжу, годували, допомагали з гігієнічними та медичними процедурами, змінювали постільну та особисту білизну. Спочатку допомагали переміщатися у приміщенні, а потім носили на руках у туалет. Він особисто прибирав за мамою кал і сечу через нетримання через хворобу, власноруч робив перевязки, обробляв рани. Придбав за свої кошти та встановив у мами пральну машину, купував необхідні медикаменти, засоби гігієни, витратні перев`язувальні матеріали, постільну та особисту білизну, продукти. Жодних претензій від мами, дядька, інших родичів, сусідів, державних органів про неналежний догляд чи зневагу своїми синівськими обов`язками до матері, він ніколи не отримував. Жодної інформації досі про оформлення братом матеріальної допомоги він не мав і не обговорював. Приблизно з 2005 р., за сімейною домовленістю, спочатку бабуся, а потім її брат (позивач) отримували мамину пенсію в повному обсязі. З 2000 р. повністю оплачував комунальні послуги готівкою за бабусю та маму дядька на руки, згідно з наданою усною інформацією. Усі витрати на похорон мами, за домовленістю, були поділені між відповідачем та дядьком. Він сплатив більшу частину витрат.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши заявлених свідків, суд прийшов до наступних висновків.

Сторонами не заперечується, що позивач та ОСОБА_6 , яка після укладення 17.03.1979 р. шлюбу змінила своє прізвище на ОСОБА_7 , є рідними братом та сестрою, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, а також відповіддю відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 04.12.2023р.(т.1 а.с.12,13,15)

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27.09.2023р. та копії свідоцтва про народження, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . (т.1 а.с.114 звор.-116)

Судом встановлено, що ОСОБА_4 згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертизи від 08.05.2023 року була особою з інвалідністю першої групи та потребувала постійного стороннього догляду. Окрім того, згідно довідки від 14.07.2021 року КНП «Міський психіатричний диспансер Одеської міської ради» вона перебувала під наглядом психіатра з 1973 року; відповідно до медичного висновку № 586 про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі від 13.10.2022 року частково не здатна до самообслуговування. (т.1 а.с.20,21,22)

ОСОБА_4 була зареєстрована разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що півдтверджується довідкою Ради самоорганізації мікрорайону Дзержинський від 08.02.2007 року вих. № 100; довідкою (випискою з будинкової книги про склад родини та реєстрацію) № НОМЕР_2 від 21.04.2011р.; довідкою (випискою з будинкової книги про склад родини та реєстрацію) № НОМЕР_3 від 14.02.2013р.; довідкою (випискою з будинкової книги про склад родини та реєстрацію) № НОМЕР_4 від 19.09.2017р.; довідкою (випискою з будинкової книги про склад родини та реєстрацію) № НОМЕР_5 від 12.11.2021р.; довідкою (випискою з будинкової книги про склад родини та реєстрацію) № 0032 від 14.07.2023р.(т.1 а.с.23-28)

Разом з тим судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 15.07.1996р. також зареєстрований за вищевказаною адресою, про що свідчить копія його паспорта. (т.1 а.с.116звор.117, 121)

Згідно відповіді КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради від 02.07.2024р. повідомлено, що ОСОБА_4 неодноразово отримувала лікування в умовах стаціонару КНП «ООМЦПЗ» ООР, останній раз з 19.12.2017р. по 27.01.2018р. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, ремітуюча течія зі стійким апатико-абулічним дефектом. Була визнана особою з інвалідністю 2 групи безстроково за психічним захворюванням з 21.11.2002р., 2 група «А» безстроково з 04.05.2023р. Згідно заяви ОСОБА_1 від 08.12.2021р. був проведений огляд та виданий висновок ЛКК №79 від 09.12.2021р. про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом 2 групи за психічним захворюванням терміном на 1 рік (до 09.12.2022р.) 06.04.2023р. була оглянута лікарем-психіатром КНП «МПД» на дому в присутності брата з метою подальшого перегляду на МСЕК. 04.05.2023р. була оглянута комісією МСЕК, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК №492465, де ОСОБА_4 була визнана особою з інвалідністю 1 гр.«А» безстроково та потребує постійного стороннього догляду. (т.1 а.с.188,203)

Відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.08.2024р. повідомлено, що ОСОБА_4 перебувала на обліку в Головному управління з 12.11.1992р. та отримувала пенсію по інвалідності, призначену згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія ОСОБА_4 виплачувалася за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 через відділення поштового зв`язку №65098, розмір пенсії станом на 01.07.2023р. складав 3335,38грн.. Інформація щодо довірених осіб на отримання пенсії ОСОБА_4 в Головному управлінні відсутня. (т.1 а.с.204)

КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР на ухвалу суду від 05.08.2024р. надало відповідь про те, що пацієнтка ОСОБА_4 доставлена бригадою ШМД до відділення ЕМД КНП «МКЛ №1» ОМР зі скаргами на біль в ділянці в/3 лівого плеча, після огляду травматологом та рентгенографії хвора госпіталізована до відділення травматології 04.12.2017р. із діагнозом закритий гвинтоподібний перелом на межі середньої та верхньої третини лівої плечової кістки із зміщенням уламків. Шизофренія. ІХС дифузний кардіосклероз ОСОБА_8 13.12.2017р. отримала згода на проведення операції від родича пацієнтки ОСОБА_4 ОСОБА_9 14.12.2017р. ОСОБА_4 виконано операцію відкрита репозиція перелому лівої плечової кістки, МОС пластиною. (т.1 а.с.213)

Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 30.10.2023р. вих. № 3405 ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення в Хаджибейському (Малиновському) районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради отримував допомогу на догляд за утриманцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначену на період 01.12.2021 року по 30.11.2022 р., яка була продовжена автоматично та припинена у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 (т.1 а.с.29)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.07.2023р. актовий запис №7320. (т.1 а.с.16)

Відповідно до довідки КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування одеський краматорій» № 8695 на одержання та поховання праху замовником кремірування 25.07.2023р. ОСОБА_4 був ОСОБА_1 . (т.1 а.с.32)

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_10 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Житлово-комунальним відділом Виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів від 17.02.1994р. (т.1 а.с.30, 123,137,137звор.)

Таким чином ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

18.09.2023р. до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі звернувся ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , в якій зазначив, що інших спадкоємців немає. (т.1 а.с.110)

Також до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі 02.10.2023р. звернувся брат померлої ОСОБА_4 ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , в якій також зазначив, що інших спадкоємців немає. (т.1 а.с.126)

Малиновською державною нотаріальною конторою у місті Одеса було заведено спадкову справу за №660/2023 щодо майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , копія якої знаходиться в матеріалах справи. (т.1 а.с.108-143)

Допитаний в судовому засіданні свідок позивача ОСОБА_11 зазначала, що вона є сусідкою позивача та відповідача, ОСОБА_4 заходила до неї та розповідала, що позивач купив їй туфлі, кофту та рибу, вона була охайно одягнена та майже весь час говорила про позивача. Сина померлої та його дружину вона бачила декілька разів. Померла не казала, що їй потрібна допомога сина. Свідок не пам`ятає, щоб померла потребувала стороннього догляду, однак їй відомо, що вона перебувала в лікарні, звідти її забрав позивач. З якого часу померла ОСОБА_4 вже не могла себе обслуговувати свідок сказати не може. Також свідок вказувала, що вона разів три була у померлої за її запрошенням, та показувала свідку кімнату, де вона спала, а також показувала високий паркан, за яким проживав її син.

Свідок позивача ОСОБА_12 , яка є троюрідною сестрою позивача, розказувала, що вона бувала в будинку позивача не часто і їй відомо, що померла ОСОБА_4 вела себе неадекватно, часто виходила з будинку, люди їх приводили додому, або свідок дзвонила позивачу і він її забирав. З якого часу померла хворіла свідок сказати з може. Також свідок повідомила, що останні рік чи більше померла ОСОБА_4 вже не вставала з ліжка і до останнього за нею доглядав позивач та його дружина, відповідач за нею не доглядав, про нього померла ніколи не говорила, з її слів свідку відомо, що із сином вона не контактувала.

Допитаний в судовому засіданні сідок позивача ОСОБА_13 вказував, що з позивачем та його сестрою ОСОБА_4 він знайомий з 2017р., разів два-три на місяць свідок бував у них вдома. Свідку відомо, що ОСОБА_4 захворіла після народження відповідача, спочатку у неї був маніакальний синдром, а потім хвороба перейшла у шизофренію і вона потребувала постійного догляду, оскільки могла ходити по вулиці, не знаючи куди йде, блукала, люди знали, що вона хвора. Померла проживала у другій половині будинку, ночувала у прибудові, а вдень була в частині будинку позивача, який її постійно доглядав, купував продукти, готував їжу. Коли ОСОБА_4 вже була лежачою, то вона перебувала у прибудові. Погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 почалося років два назад. Позивач, коли їхав на роботу, замикав ОСОБА_4 , щоб вона не виходила, вдень приїзжав, щоб перевірити чи пила вона пігулки. Відповідача, який проживав через двохметровий паркан, свідок бачив лише 30.06.2024р. Весь догляд за ОСОБА_4 здійснювали позивач та його дружина, про сина померла не згадувала.

Свідок позивача ОСОБА_14 повідомив, що знає позивача з першого-другого класу, коли вони ходили до школи. Свідку відомо, що у позивача була хвора сестра, за якою він доглядав, прибирав, готував їжу, ходив за пігулками, водив її вулицею. З сестрою неможливо було говорити, оскільки вона хворіла на психічну хворобу. Свідок зазначав, що бував у позивача не часто, бувало 1 раз в місяць, а бувало 2 рази в неділю. В кімнаті ОСОБА_4 свідок не був, заходив лише до будинку позивача. Крім того, свідок розказував, що якщо треба було зайти на подвір`я, то позивач виходив та відкривав йому хвіртку. На припущення свідка паркан та хвіртку встановили батьки позивача та ОСОБА_4 . Сина ОСОБА_4 свідок не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок відповідача ОСОБА_15 , яка є тіткою відповідача, пояснювала, що відповідач з ОСОБА_4 жили разом однією сім`єю, нормально спілкувалися, зауважень між ними не було, поки позивач не перестав ходити в рейси. Відповідач постійно купував ліки, бинти, робив перев`язки, купляв продукти, робив ремонти. Свідок вказувала, що часто бувала в будинку, а в літку 2021р. коли вона приїхала провідати ОСОБА_4 , позивач її не пустив до ОСОБА_4 , посилаючись на те, що вона хворіє. Не кликали її також і до телефону коли свідок телефонувала. Свідок пояснювала, що при спілкуванні з позивачем той сказав, що він доглядає ОСОБА_4 і що син також допомагає в догляді за нею. Поховання ОСОБА_4 оплачував позивач і частково відповідач.

Свідок відповідача ОСОБА_2 , який є колишнім чоловіком ОСОБА_4 , розповідав, що мати ОСОБА_4 була психічнохворою людиною і коли матір ОСОБА_4 та ОСОБА_4 поставили відповідачу, якому було 3 місяці, банки на спину, від яких стався опік, свідок не зміг це їм пробачити і пішов від ОСОБА_4 , однак сплачував аліменти на утримання сина та провідував його до смерті ОСОБА_4 . Зі слів сина відповідача по справі та самого позивача свідку відомо, що відповідач купав матір, доглядав її, також надавав фінансову допомогу, ці розмови були до війни 2022р. Свідок вказував, що половина будинку та літня кухня, де він проживав з ОСОБА_4 , належали матері ОСОБА_4 ОСОБА_16 , позивачу та самій ОСОБА_4 , інша половина будинку належала батьку ОСОБА_4 ОСОБА_17 . Після смерті матері ОСОБА_4 - ОСОБА_16 позивач розділив земельну ділянку, залишивши відповідачу лише доріжку. Після смерті батька ОСОБА_17 позивач забрав половину будинку батька та намагається забрати половину будинку матері ОСОБА_4 ОСОБА_16 щоб стати повноцінним власником будинку. Відповідач проживав в літній кухні разом з матір`ю ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_16 , поки остання була жива, в подальшому зробив там ремонт і там стала проживати ОСОБА_4 . Відповідач змушений був ходити до матері через вулицю через хвіртку, бо як вважає свідок, двір за ініціативою позивача було перегороджено парканом.

Свідок ОСОБА_18 , яка є троюрідною сестрою позивача та ОСОБА_4 , пояснила, що ОСОБА_4 стала хворіти після того, як народила сина відповідача по справі. До своєї хвороби ОСОБА_4 приходила до неї, оскільки свідок проживає недалеко від будинку, в якому проживають сторони. Хвороба загострилася тоді, коди її син був вже дорослим, ОСОБА_4 хотіла покінчити життя самогубством і її поклали у лікарню. Останні три роки за нею був потрібен догляд, який здійснювали позивач та відповідач та його дружина, яка добре готувала їжу, а позивач годував ОСОБА_4 сирим кормом, сирою кашею, медом та горіхами. Зі слів позивача свідку відомо, що відповідач мало уваги приділяв своїй матері, однак зі слів позивача свідку також відомо, що відповідач ремонтував пральну машину, чистив унітаз та робив ремонт в кімнаті, де проживала його матір. Крім того, позивач свідку розповідав, що десь за півроку до смерті ОСОБА_4 , відповідач приходив до неї та допомагав її перевертати. Позивач пересилав свідку фотографії що і скільки він купляв для ОСОБА_4 та їй відомо, що між сторонами була домовленість про те, що позивач буде отримувати пенсію та матеріальну допомогу ОСОБА_4 та на неї буде купляти для неї памперси, оскільки вона раціонально не могла нею розпоряджатися. Свідку відомо, що ОСОБА_4 голодувала, свідок ніколи не бачила, щоб позивач купляв м`ясо для ОСОБА_4 . Також позивач розповідав свідку, що коли ОСОБА_4 поклали до лікарні, то до неї приходив відповідач та приносив ліки. Свідок стверджувала, що паркан у дворі будинку, де проживають сторони, придбав та встановив сам позивач. Відповідач ніколи погано не поводився з матір`ю, купляв памперси, а його дружина приносила ОСОБА_4 їжу і одного разу позивач сказав дружині відповідача щоб вона забирала свою їжу, оскільки вона шкідлива їжу.

Допитаний в судовому засіданні свідок відповідача ОСОБА_2 , який є сином відповідача, пояснив, що він все своє життя проживає по АДРЕСА_1 . Десь в 2012-2013р.р. у його бабусі ОСОБА_4 , яка була психічно хворою, стан здоров`я погіршився, самостійно вона не завжди могла за собою доглядати. Десь в 2015р. його батько - відповідач по справі за ініціативою позивача поставив у дворі паркан, який в подальшому було здвинуто, тим самим територія позивача була збільшена. Позивач лаявся, що м`ясо їсти неможна, його батьки допомагали у догляді за бабусею, батько десь в 2010-2015р.р. робив ремонт в її кімнаті, а матеріали для ремонту придбав позивач. Коли у бабусі ОСОБА_4 було загнивання ноги, то позивач сказав, що потрібно мазати синькою, однак це не допомогло, у зв`язку з чим бабусю відвезли до лікарні, з якої її потім забрав позивач додому. Коли ОСОБА_4 хворіла то до неї приходила друга жінка його батька, а також приходив після роботи його батько, який купляв для неї памперси та медикаменти. Бабусин стан здоров`я погіршився десь в 2018-2019р.р. і за нею треба було доглядати. Основну масу догляду здійснював позивач, їжу приносила мачуха, а також допомагав батько. Свідок повідомив, як він сам бачив, що позивач неодноразово наносив побої ОСОБА_4 за те, що вона щось не зробила.

Свідок відповідача ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає з відповідачем з 2010р. за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою проживала мати відповідача ОСОБА_4 , яка хворіла, яку вони доглядали і якій вони приносили їжу. Так як хвіртка була зачинена то вони змушені були дзвонити позивачу щоб він їх впустив до матері відповідача. Її чоловік по два рази в день носив матері їжу, купив пральну машину, робив ремонт, перестилав підлогу та зробив санвузол там, де проживала ОСОБА_4 . Свідок пояснювала, що їхній двір було розділено парканом, мати відповідача проживала на території будинку позивача. Паркан було поставлено відповідачем десь в 2010р., оскільки була небезпека, що мати відповідача включить газ, могла піти та загубитись, лаялася, могла підручники по дворі розкласти. Ворота та хвіртку встановив позивач, ключі від хвіртки були у нього і лише весною 2023р. він нам дав ключі від хвіртки. Свідок пояснювала, що вона та відповідач разом купляли продукти і після роботи вона зрідка, десь 2-3 рази в неділю, заходила до ОСОБА_4 .

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено право на спадкування, яке відповідно мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Відповідно до частини шостої статті 1224 ЦК України положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Осіб, які усуваються від права на спадкування, називають «негідними спадкоємцями». У статті визначаються підстави та порядок усунення особи права на спадкування після конкретного спадкодавця, а не про позбавлення права бути спадкоємцем взагалі як частини цивільної правоздатності фізичної особи. Іншими словами, прийняття рішення про усунення особи від права на спадкування стосується лише чітко визначеного випадку спадкового правонаступництва і не позбавляє цю особу претендувати на спадщину після смерті інших спадкодавців.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №750/9209/20.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 січня 2023 року в справі № 467/350/21 (провадження № 61-19847св21), постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 750/2766/21 (провадження № 61-12390св22).

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) зроблено висновок про те, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Спадкоємець може бути усунений від права на спадщину лише при одночасному настанні указаних обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності (частина п`ята статті 1224 ЦК України). Належних та допустимих доказів на підтвердження фактів щодо безпорадного стану батька, його потреби в отриманні допомоги від дочки ОСОБА_6 та ухилення її від надання допомоги батьку ОСОБА_7 суду не надав. За таких обставин, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про усунення сестри від права на спадкування.

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок про те, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), щодо ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача. З огляду на викладене є правильними висновки суду апеляційної інстанції про відсутність передбачених частиною першою статті 1224 ЦК України підстав для усунення ОСОБА_8 від права на спадкування за законом.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17 зроблено висновок про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували потребу спадкодавця в допомозі відповідачки, як і факт ухилення відповідачки від надання такої допомоги. Встановивши, що відсутні умови, передбачені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_9 від права на спадкування за законом, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц зроблено висновок про те, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову, встановивши відсутність умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що відповідач дійсно іноді приходив до ОСОБА_4 , приносив продукти, іноді допомагав, іноді купляв медикаменти, перев`язував матір три місяці до її смерті, віддав позивачу половину коштів, витрачених на поховання. Дружина відповідача іноді також приходила і допомагала доглядати за ОСОБА_4 .

В матеріалах справи відсутні докази, що позивач щоденно витрачав значні грошові кошти на придбання лікарських засобів, а щомісячні витрати перевищували сукупний розмір пенсії позивача.

Позивач не надав переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження того, що померла ОСОБА_4 зверталася до відповідача з проханням про допомогу, догляд та утримання. Крім того, позивач не надав переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували його винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача у зв`язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідача, а останній відмовив у наданні такої допомоги.

Що стосується показань допитаних свідків позивача та відповідача суд зазначає, що жоден із свідків не вказав, що померла ОСОБА_4 зверталася за допомогою до відповідача, а відповідач відмовив їй в цьому проханні.

Отже, відповідач не вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування.

Керуючись ст.ст.1216-1218, 1223, 1224, 1258, 1261-1262, 1268-1270 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-78, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 31 липня 2025 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН