Справа № 573/733/25
Номер провадження 2/573/245/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

30 липня 2025 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Черкашиної М.С.

за участю секретаря: Терещенко О.В.,

представника позивача: Лихачової М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Білопільська міська рада Сумської області про визнання свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним та його часткового скасування,

встановив:

16 квітня 2025 року до Білопільського районного суду Сумської області звернувся адвокат Лихачов Р.Б. в інтересах ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Білопільська міська рада Сумської області про визнання свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним та його часткове скасування, який обгрунтований наступним чином.

Так, 24 серпня 1998 року ОСОБА_3 та членам її сім`ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано у приватну спільну сумісну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . На момент приватизації квартири позивач був неповнолітнім (15 років), рішення щодо приватизації квартири приймала його мати, яка даючи згоду на приватизацію квартири від імені позивача, фактично позбавили права прийняти участь у приватизації державного житлового фонду та скористатись правом на приватизацію житла за його власним вибором у майбутньому. Про те, що позивач є співвласником квартири, він дізнався лише у 2025 році. На даний час позивач не має можливості реалізувати право на власне житло, що обмежує його права, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом у якому просить поновити строк звернення до суду, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від від 24 червня 1998 року, записане у реєстрову книгу за № 5313, видане Виконавчим комітетом Білопільської Ради народних депутатів Сумської області згідно із розпорядженням (наказом) від 02.06.1998 року в частині належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права спільної часткової власності на 33% квартири, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 68,6 кв.м.

Заяви (клопотання) учасників справи, процесуальні дії у справі.

15 квітня 2025 від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до Білопільського районного суду Сумської обасті з вказаним позовом (а.с.23).

Ухвалою від 21 квітня 2025 поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого судового засідання у порядку загального позовного провадження. Відповідачу та третій особі запропоновано надати відзив/пояснення на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 27,28).

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 10 липня 2025 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представник - адвокат Лихачова М.Б., яка приймала участь у справі у режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, направили заяви про розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримують (а.с.34 - 35 зв.).

Представник третьої особи - Білопільської міської ради Сумської області подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, проти задоволення позову заперечують .

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно наданого Свідоцтва про право власності від 24.08.1998 року, виданого виконавчим комітетом Білопільської міської Ради народних депутатів Сумської області, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,6 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 -34%, ОСОБА_2 33% та ОСОБА_1 33% (а.с.24 зв.). Вказане підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.03.2025 №417507092 (а.с. 16-18).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_3 (а.с.9 зв).

Відповідно до довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_3 1950 р.н., ОСОБА_2 1969 р.н., та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Позивач стверджує, що на момент здійснення безоплатної приватизації зазначеної квартири у 1998 році він був неповнолітньою дитиною, (15 років), тому від його імені виступала мати ОСОБА_3 , без повідомлення про такі дії. Весь час до лютого 2025 року позивач вважав, що зазначена квартира є особистою власністю лише його матері. Документами про право власності на квартиру позивач не цікавився, з ними не ознайомлювався. В результаті дій співвласників квартири, в тому числі матері позивача, були порушені охоронювані законом права та інтереси позивача, що полягають у фактичному позбавленні його права вільного вибору способу задоволення своїх житлових потреб при досягненні повноліття. Тому позивач вважає, що вказане свідоцтво про право власності на житло безпосередньо стосуються його прав і законних інтересів. Воно було отримано відповідачами без його згоди і з досягненням позивачем повноліття позивач заперечує проти такого прийнятого рішення. Позивач в подальшому позбавлений права приймати участь у приватизації якогось іншого нерухомого майна, що в свою чергу порушує та звужує його права.

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦК УРСР ( редакції чинній станом на 1998 рік) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч.11 ст. 13 ЦК УРСР (редакції чинній станом на 1998 рік) дієздатність громадян - здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов`язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку. Неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом.

Як зазначено в п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 року №56, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Законодавством України відмова від участі у приватизації житла осіб зареєстрованих у житловому приміщенні не передбачена, крім виключних випадків. Згоду на участь у приватизації надають всі повнолітні члени сім`ї, а представниками дітей виступають їх батьки. Отже, приватизація спірної квартири здійснена відповідно до вимог чинного на час її проведення законодавства.

Висновки суду

Суд встановив, що позивач на час приватизації був неповнолітнім (15 років) і проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення. Проживав разом з матірю ОСОБА_3 і братом ОСОБА_2 . Мати ОСОБА_3 скориставшись правом на отримання житла, подала заяву до органу місцевого самоврядування від свого імені і від імені на той час неповнолітнього свого сина ОСОБА_1 , оскільки законодавством не допускається реалізація даного права неповнолітніми особами самостійно. Посилання позивача на те, що приватизація відбулася без його згоди, наміру на приватизацію він не мав, письмової згоди на приватизацію він не давав, суд не бере до уваги, з огляду на наведені вище норми права щодо часткової цивільної дієздатності осіб, у віці вд 15 до 18 років, та повноважень на прийняття рішення щодо приватизації житла батьками за неповнолітніх членів сім`ї. Мати позивача, відповідно до вимог чинних на час приватизації норм цивільного і сімейного законодавства, діяла в його інтересах як законний представник, а тому згода неповнолітнього позивача на участь у приватизації не була потрібна. Позивач ОСОБА_1 на час приватизації проживав у приватизованій квартирі разом з матірю та братом, а тому будь-які підстави вважати, що мати діяла всупереч інтересам дитини, у суду відсутні.

Наслідком приватизації спірної квартири є набуття позивачем житла у приватну спільну сумісну власність, що не може свідчити про порушення права позивача на житло.

Безпідставними є також посилання позивача на те, що приватизація частини спірної квартири на його ім`я позбавляє його можливості самостійно реалізувати своє право на отримання службового житла, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв.м. на сім`ю. Для приватизації державного житлового фонду житлові чеки вважаються використаними повністю, якщо у власність наймача і кожного члена його сім`ї безоплатно передано з державного житлового фонду загальну площу квартири (будинку) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Так само житловий чек є використаним у повному обсязі один раз, якщо його залишок після безоплатної приватизації житла, площа якого менша санітарної норми, використано для придбання частки майна державних підприємств, земельного фонду або весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Таким чином, тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого пунктом 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таких висновків дійшов Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року у справі № 1-38/2010.

Участь позивача у приватизації спірної квартири, яка має загальну площу 68,3 кв.м., житлову площу - 35,8 кв.м, разом з іншими членами сім`ї у складі трьох осіб жодним чином не позбавляє його можливості самостійно реалізувати своє право на отримання житла, оскільки житлові чеки позивача використані не в повному обсязі, і він не позбавлений права стати на облік осіб, які потребують покращення житлових умов, з урахуванням мінімального розміру забезпеченості житловою площею.

Також, суд звертає увагу, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не правочин, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється. Свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чиним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Приватизація є особливою формою правочину, що регулюється спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», положеннями якого не передбачено визнання приватизації частково недійсною.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався, а тому вимоги позову про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло від 24 серпня 1998 року в частині належності ОСОБА_1 частини кватири задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа - Білопільська міська рада Сумської області (місце знаходження: м. Білопілля, вул. Старопутивльська, буд. 35 Сумського району Сумської області) про визнання свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним та його часткового скасування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 31.07.2025.

Суддя

Справа № 573/733/25

Номер провадження 2/573/245/25

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

30 липня 2025 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Черкашиної М.С.

за участю секретаря: Терещенко О.В.,

представника позивача: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Білопільська міська рада Сумської області про визнання свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним та його часткового скасування,

встановив:

Враховуючи складність у виготовленні повного тексту судового рішення, що потребує значного часу, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа - Білопільська міська рада Сумської області (місце знаходження: м. Білопілля, вул. Старопутивльська, буд. 35 Сумського району Сумської області) про визнання свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним та його часткового скасування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: