УХВАЛА

28 липня 2025 року м. Кропивницький

справа № 2-922/2008

провадження № 22-ц/4809/121/25

Кропивницький апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач)

суддів: Дьомич Л.М. Письменного О.А.

з участю секретаря: Волошиної М.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2008 року, у складі головуючого судді Чельник О.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2008 року та відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2008 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 359 ЦПК України зупинено дію ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2008 року, до закінчення апеляційного провадження у справі.

ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 оскаржує ухвалу, як особа, яка не брала участі у справі, оскільки вважає, що суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника.

В обгрунтування апеляційної скарги представник скаржника вказував, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , та є співвласником допоміжних приміщень будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а також є засновником та членом ОСББ «Рідний дім» за цією адресою.

Зазначав, що сторони в цій справі визнавали, що підсобне приміщення - горище не було переведене у житлове, а тому у суду взагалі відсутні підстави визнавати підсобне приміщення-горище жилими квартирами.

Вважає, що у даній справі вбачаються явно недобросовісні дії учасників справи, які діяли за спільною змовою з метою протиправної реєстрації самочинно збудованих приміщень на горищі багатоквартирного будинку:

ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому КМР від 27.07.2005 №1042 отримує дозвіл на реконструкцію та переведення підсобного приміщення над четвертим поверхом (горища) до категорії житлових;

24.10.2005 ОСОБА_4 отримує дозвіл на виконання будівельних робіт ІДАБК Кіровоградської міської ради;

29.12.2005 ІДАБК Кіровоградської міської ради повідомило ОСОБА_4 про зупинення дії дозволу на виконання будівельних робіт від 24.10.2005;

рішенням виконкому КМР від 11.01.2006 №23 визнано таким, що втратило чинність рішення виконкому КМР від 27.07.2005 №1042;

постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.03.2006, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 04.07.2006 справа №22а-193 2006, визнано незаконним рішення Виконавчого Комітету Кіровоградської міської ради від 27.07.2005 року №1042 ;

06.09.2006 ОСОБА_4 уклала договір дарування зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , яким дарує незавершене реконструкцією підсобне приміщення над, всім четвертим поверхом першої секції (горище), готовність якого складає 40%;

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не маючи дозвільних документів продовжують будівельні роботи та реконструкцію горища;

ОСОБА_3 у 2007 році звертається з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , яким просить визнати за ним право власності на «незавершене реконструкцією підсобне приміщення над всім четвертим поверхом першої секції (горище), готовність якого складає 40%» як на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Вказує, що позов був поданий з метою реєстрації прав власності на самочинне будівництво в обхід існуючої дозвільної процедури щодо початку та закінчення будівництва та реєстрації права власності та з метою ухилення від виконання обов`язків, що виникають у зв`язку з будівельними роботами та реєстрацією права власності.

Вважає, що у справі, відсутні невизнані або оспорювані відповідачами права позивача, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання мирової угоди за відсутності реального дійсного спору між його сторонами.

Також суд не врахував, що визнання мирової угоди призвело до порушення прав та інтересів інших власників квартир будинку, які не брали участь у справі, про що зазначав апеляційний суд в ухвалі від 04.07.2006 у справі №22а-193 2006 та в ухвалі від 16.01.2008 у цій справі.

Зазначає, що вказані приміщення не були зареєстровані як квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 , тобто не мали такого статусу нерухомого майна, а тому суд не мав права визнати на них права власності, а тому суд фактично перебрав на себе повноваження органів БТІ: визнав будівництво квартир закінченим, прийняв їх до експлуатації, прийняв рішення про первинну реєстрацію збудованого нерухомого майна - квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , як нерухомого майна.

Крім того зазначав, що до ухвалення оскаржуваної ухвали квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 не існувало і право власності на них не було зареєстровано.

Просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2008 року та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судові витрати у справі.

Адвокат Турта А.В., яка представляє інтереси ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а провадження у справі закрити. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати понесені на правничу допомогу.

Адвокат Зайко Ольга Євгенівна, яка представляє інтереси ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Крім того просила за результатами розгляду апеляційної скарги здійснити розподіл судових витрат, а саме стягнути із скаржниці на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з таких підстав.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи, а у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Перевірка дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, порушення яких є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного в апеляційному порядку судового рішення, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, допускається, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки в межах відкритого апеляційного провадження, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Ейрі проти Ірландії», від 09.10.79, п. 24, Series A N 32, та «Гарсія Манібардо проти Іспанії», заява N 38695/97, п. 43, ECHR 2000-II), які з огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку - норм ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, положеннями цивільного процесуального законодавства визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову або заяви в порядку окремого провадження.

У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Тобто, судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкованим іншими правовідносинами.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналіз наведеної процесуальної норми свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. У разі, якщо доводи заявника про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердилися, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Таким чином, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, з посиланням на те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішені питання про її права та інтереси, апеляційному суду належить відкрити апеляційне провадження та за результатами розгляду, у разі з`ясування, що оскаржуваним судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі №668/17285/13-ц, постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №2-4211/09, від 18 березня 2020 року у справі №2207/622/2012 та пункт 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що оскаржуваним рішенням (ухвалою) було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника, а у мотивувальній частині цього судового рішення не міститься висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_2 так само як і резолютивна його частина прямо про них не вказує.

Окрім цього рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.12.2008 року, що є чинним визнано право власності ОСОБА_4 на підсобне приміщення над четвертим поверхом першої секції у житловому будинку АДРЕСА_2 .

Тому, в даному випадку статус зазначеного приміщення не має вирішального правового значення, а вирішальним є те, що з набуттям чинності цим рішенням усі мешканці будинку, в тому числі і ОСОБА_2 були позбавлені права користування спірними приміщеннями.

Мирова угода, що оскаржується не змінила обсягу прав і обов?язків мешканців будинку, в тому числі і ОСОБА_2 , не породила нових правових наслідків, а ухвала суду про її затвердження не надає підстав вважати права зазначеної особи порушеними.

З огляду на наведене, враховуючи, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1ст. 362 ЦПК України.

Іншим доводам апеляційної скарги апеляційний суд не надає правової оцінки, з огляду на встановлення обставин, що є підставою для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Колегія суддів доходить висновку про закриття апеляційного провадження з вказаних вище підстав.

Керуючись ст. ст. 362 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2008 року закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

06.08.2025 складено повний текст ухвали.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний