Провадження №: 4-с/755/110/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

за участі:

представника скаржника - адвоката Предчук Т.В.

приватного виконавця - Телявського А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересована особа: ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Предчук Т.В., звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із скаргою на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., в якій просить:

1)Визнати дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. щодо відмови скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 03 грудня 2024 року - незаконними;

2)Зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. прийняти постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, відповідно до пункту 10-2 Прикінцевих положень Закону України «Про виконавче провадження».

На обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 755/16210/23 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від

21 лютого 2024 року залишено без змін. Предметом позовних вимог було стягнення за позовом ОСОБА_2 з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики. Із матеріалів подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. про визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності подружжя стало відомо, що начебто 03 грудня 2024 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа

№ 755/16210/23, виданого 26 листопада 2024 року. У поданні було зазначено, що начебто на праві спільної сумісної власності у ОСОБА_1 та його дружини перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що

19 лютого 2022 року вказана квартира була зареєстрована на праві приватної власності за іншою особою ОСОБА_3 , вочевидь на підставі положень Закону України «Про іпотеку». ОСОБА_1 не був стороною даного правочину та відповідно не був обізнаний із відчуженням вказаного майна. 18 жовтня 2024 року ОСОБА_1 було знято з реєстрації за вказаною адресою, тобто ще за декілька місяців до дня відкриття виконавчого провадження. Незважаючи на місце реєстрації у місті Києві, Боржник вже досить тривалий час проживає у садовому будинку, який розташований за адресою:

АДРЕСА_2 , та зважаючи на похилий вік (понад 60 років), виїжджає до міста Києва лише за крайньої необхідності. Про судовий спір та факт відкриття виконавчого провадження Боржнику стало випадково відомо із відкритих джерел інформації.

Отже, зазначення інформації у поданні, датованому у квітні 2025 року, про те, що ОСОБА_1 разом з його дружиною ОСОБА_4 , на праві сумісної приватної власності належить квартира, яка фактично була відчужена ще на початку 2022 року, свідчить про те, що на етапі перевірки заяви про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем не було вжито мінімально достатніх заходів для з`ясування приналежності майна боржнику. За таких умов на момент прийняття приватним виконавцем заяви про примусове виконання відомості про проживання боржника очевидно могли бути недостовірними і вимагали додаткової перевірки та/або не могли вважатися місцем проживання/перебування для цілей визначення місця виконання рішення за правилами частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

12 червня 2025 представником ОСОБА_1 - адвокатом Предчук Т.В., було подано приватному виконавцю заяву про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі

п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. відмовлено у задоволенні даної заяви. Доводи приватного виконавця фактично зводилися до того, що «жодним нормативно-правовим актом, в тому числі Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України від 02 квітня 2021 року №512/5 (зі змінами) не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження».

Судова практика орієнтує виконавців на пріоритетність відкриття виконавчого провадження саме за місцем проживання боржника - фізичної особи, однак у випадку, якщо у виконавчому листі прямо зазначені відомості про майно, то воно може бути відкрите і за місцем знаходження майна.

Відкриття виконавчого провадження у місті Києві позбавило права боржника на отримання документів та повідомлень, що стосуються даного виконавчого провадження. Зазначене перешкоджає вчиненню боржником певних дій, пов`язаних із виконанням судового рішення (до прикладу, приїзд на виклик до приватного виконавця, ознайомлення з матеріалами провадження тощо). Окрім того, боржник має 60 років та згідно з класифікацією Всесвітньої організації охорони здоров`я є особою похилого віку, що також є додатковим фактором створення штучних перешкод для повноцінної реалізації боржником визначених прав та обов`язків. Не сприяє цьому і наявність впровадженого в Україні воєнного стану та численні повітряні тривоги, які фактично унеможливлюють переміщення боржника на далекі відстані без об`єктивного ризику втрати життя.

Виходячи із системного аналізу статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в сукупності з іншими положеннями Закону надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи, адреси боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.

Відповідно до пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про введення воєнного стану в Україні», приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні.

З огляду на викладене скаргу просив задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями скаргу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року скаргу прийнято до провадження та призначено судове засідання у даній справі на 16 липня 2025 року на 16-00 год.

11 липня 2025 року на офіційному веб-сайті Судової влади України розміщено оголошення про розгляд Дніпровським районним судом міста Києва справи № 755/12151/25 за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., заінтересована особа: ОСОБА_2

14 липня 2025 року (вхід. № 40303) Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. подав до суду пояснення по суті скарги. Вважає, що вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дії приватного виконавця були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

У березні 2025 року приватним виконавцем сформовано та подано подання до Дніпровського районного суду міста Києва про визначення частки боржника ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності подружжя. Відтак, під час примусового виконання рішення, приватним виконавцем перевірено та встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що за ОСОБА_4 у період шлюбу, а саме з 08 липня 1989 року, з ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності зареєстровано, зокрема, але не виключно: квартиру, загальною площею

42,7 кв. м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 000. Оскільки така квартира була придбана ОСОБА_4 під час шлюбу, а саме з

08 липня 1989 року з ОСОБА_1 , то приватний виконавець мав підстави вважати, що таке майно є спільно сумісним майном подружжя.

Приватним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_4 передала вищезазначену квартиру в іпотеку ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки від 08 квітня 2019 року № 527, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. Вказане, вочевидь, стало підставою для переходу права власності до третьої особи. Цей факт також був врахований виконавцем і не заперечує належного виконання ним обов`язку щодо вжиття заходів перевірки. Таким чином, приватний виконавець не просив суд визначити частку боржника у цьому конкретному об`єкті.

Наразі у Дніпровському районному суді міста Києва розглядається справа № 755/16210/23 за поданням приватного виконавця про визначення частки боржника ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності подружжя. Судове засідання по справі № 755/16210/23 було призначено на 12 червня 2025 року. У своєму клопотанні по справі № 755/16210/23 адвокат Предчук Т.В. зазначила адресу проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 . Доводи представника скаржника щодо нібито фактичного проживання боржника ОСОБА_1 у смт. Козин, Обухівського району, не підтверджуються офіційними даними.

12 червня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Предчук Т.В., було подано приватному виконавцю заяву про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про виконавче провадження». У відповідь на вищезазначену заяву приватним виконавцем надіслано листа, зі змісту якого відмовлено у задоволенні даної заяви. Доводи приватного виконавця фактично зводилися до того, що жодним нормативно-правовим актом, в тому числі Законом Уукраїни «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» можна дійти висновку, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення.

Враховуючи положення статей 22, 23, 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», статей 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

03 грудня 2024 року до офісу приватного виконавця звернувся стягувач - ОСОБА_2 з заявою про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/16210/23 від 26 листопада 2024 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва. Так, у виконавчому листі № 755/16210/23 від 26 листопада 2024 року, що виданий Дніпровським районним судом міста Києва вказано місцезнаходження/місце проживання Боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

Тобто, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання боржника

ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу міста Києва.

На момент відкриття виконавчого провадження чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання і разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.

За змістом статей 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Визначальне значення для визначення місця виконання рішення має саме місце проживання/перебування боржника-фізичної особи, а не місце його реєстрації, а також місцезнаходження майна боржника. Чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, - не містить застереження про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації боржника.

Отже, положення частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з частиною третьою статті 26 того ж Закону, щодо відомостей про «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження особи» не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання адже, в Законі України «Про виконавче провадження» застосовуються всі три окремих поняття.

У випадку, коли у виконавчому документі зазначена адреса проживання боржника, що знаходиться у його виконавчому окрузі, приватний виконавець при прийнятті такого виконавчого документа на виконання не вправі вимагати від стягувача підтверджуючі документи, а відтак єдиним належним та допустимим доказом місця проживання боржника є виконавчий документ - виконавчий лист

№ 755/16210/23 від 26 листопада 2024 року, виданий Дніпровським районним судом міста Києва.

Таким чином, оскільки до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. надійшов виконавчий документ - виконавчий лист № 755/16210/23 від 26 листопада 2024 року, що виданий Дніпровським районним судом міста Києва, у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу міста Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. У зв`язку з цим, керуючись статтями 26, 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем 03 грудня

2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2.

Також приватний виконавець зазначив, що про факт відкриття виконавчого провадження

№ НОМЕР_2 боржник був обізнаний з 12 грудня 2024 року, у зв`язку із врученням постанови про відкриття виконавчого провадження засобами поштового зв`язку.

Враховуючи те, що боржник не звертався до суду з клопотанням на поновлення процесуального строку для подання скарги, то суд повинен залишити без розгляду скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М.

З огляду на викладене у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 просив відмовити.

14 липня 2025 року (вхід. № 40303) до суду від Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. надійшла заява про залишення скарги без розгляду, де приватний виконавець повторно наголосив, що скаргу подано з порушенням процесуального строку. Про відкриття виконавчого провадження боржник обізнаний з 12 грудня 2024 року, що підтверджується відомостями про отримання відповідного поштового відправлення. З відповідним клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_1 не звертався.

З огляду на викладене скаргу просив залишити без розгляду.

16 липня 2025 року у судовому засіданні, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги, оголошено перерву до 23 липня 2025 року до 16 год. 00 хв.

23 липня 2025 року у судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Предчук Т.В. вимоги скарги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Також представник скаржника подала копію запиту до АТ «Укрпошта» про надання інформації про поштові відправлення на ім`я ОСОБА_1 , в тому числі щодо поштового відправлення 375.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. проти задоволення вимог скарги заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним у поясненнях на скаргу.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання 23 липня 2025 року не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Правом на подання письмових пояснень по суті скарги не скористався.

16 липня 2025 року на офіційному веб-сайті Судової влади України розміщено оголошення про розгляд Дніпровським районним судом міста Києва скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши пояснення представника скаржника та приватного виконавця, оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подана до суду з дотриманням встановлених статтею 449 ЦПК України строків.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від

21 лютого 2024 року по справі № 755/16210/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 квітня 2021 року у розмірі 22 600,00 Євро та судовий збір у розмірі 8 651,42 грн.

26 листопада 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі № 755/16210/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 квітня 2021 року у розмірі 22 600,00 Євро та судового збору у розмірі 8 651,42 грн.

18 жовтня 2024 року ОСОБА_1 знятий з реєстрації за адресою:

АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з реєстру територіальної громади від 09 лютого 2025 року № 2025/001919679.

03 грудня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із заявою про примусове виконання рішення, просив прийняти до виконання виконавчий лист від 26 листопада 2024 року по справі № 755/16210/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 квітня 2021 року у розмірі 22 600,00 Євро та судового збору у розмірі 8 651,42 грн.

03 грудня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 755/162110/23, виданого 26 листопада 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 квітня 2021 року у розмірі 22 600,00 Євро та судового збору у розмірі 8 651,42 грн.

Долучена до матеріалів справи копія постанови від 03 грудня 2024 року про відкриття виконавчого провадження містить ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження в АСВП - НОМЕР_3.

Цього ж дня Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 також винесено постанову про стягнення з боржника основної суми винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника.

03 грудня 2024 року (вих. № 11452) року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня

2024 року стягувачеві ОСОБА_2 000) та боржникові ОСОБА_1 375).

12 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Предчук Т.В., звернулася до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із заявою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі статей 24, 25, пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про виконавче провадження».

18 червня 2025 року листом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. (вих. № 5262) представника ОСОБА_1 - адвоката Предчук Т.В., повідомлено, що виконавчим документом по справі № 755/16210/23 від 26 листопада 2024 року встановлено місце проживання боржника: АДРЕСА_1 , що перебуває в межах виконавчого округу міста Києва.

Оскільки до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. надійшов виконавчий документ - виконавчий лист № 755/16210/23 від 26 листопада 2024 року, виданий Дніпровським районним судом міста Києва, у якому зазначено, що адреса проживання боржника у межах виконавчого округу міста Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Порушень законодавства у даному випадку не встановлено.

Також до матеріалів справи долучено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07 березня 2025 року № 416835521 щодо фізичної особи ОСОБА_4 .

В матеріалах справи також міститься копія ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від

13 червня 2025 року по справі № 755/16210/23 за поданням Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про примусовий привід боржника. Серед іншого судом було встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження, направлена виконавцем на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, та відповідно до витягу з офіційного сайту АТ «Укрпошта» рекомендоване поштове відправлення № 375 отримано одержувачем 12 грудня 2024 року.

З відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень також встановлено, що

01 квітня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшло подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. про визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності подружжя, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_4 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року по справі

№ 755/16210/23 подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. про визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності подружжя, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_4 - залишено без розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 18 Цивільного процесуального кодексу України рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня

2016 року № 1404-VIII (далі - Закон від 02 червня 2016 року № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 3 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від

02 квітня 2012 року № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя (частина перша статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України (пункт 4 частини другої статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документа визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», до яких законодавець відносить: (1) місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, (2) місцезнаходження боржника - юридичної особи, (3) місцезнаходження майна боржника.

Отже, зі змісту частин першої, другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» вбачається, що приватний виконавець має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване у межах виконавчого округу, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність та, відповідно, на яку поширюється компетенція цього приватного виконавця (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі № 905/64/15, від 12 липня 2021 року у справі № 905/2419/18 та від 03 липня 2024 року у справі

№ 638/16545/20).

Суд установив, що згідно відомостей відкритого порталу даних - Реєстр приватних виконавців України, приватний виконавець Телявський А.М. здійснює свою діяльність у виконавчому окрузі міста Києва.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 699/165/13 зазначено, що, «отримавши від стягувача документи, в яких міститься інформація щодо місця проживання боржника у місті Києві, приватний виконавець на законних підставах відкрив виконавче провадження в межах свого територіального округу. Оскільки ні виконавчий документ, ні заява стягувача не містила іншу інформацію щодо місця проживання боржника, виконавчий документ на момент його прийняття приватним виконавцем не підлягав поверненню, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва щодо прийняття до виконання виконавчого листа. При цьому, чинним законодавством України не передбачений обов`язок приватного виконавця перевіряти зареєстроване місце проживання боржника на стадії відкриття виконавчого провадження».

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі № 211/4347/15-ц зроблено висновок, що державний виконавець не зобов`язаний перевіряти місце проживання боржника при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.

У постанові від 11 січня 2024 року у справі № 640/35340/21 Верховний Суд вказав, що прийняття державним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції. Що стосується місця проживання боржника, яке незареєстроване у встановленому законом порядку, Верховний Суд виходив з того, що таке місце проживання боржника, в силу відсутності в нього офіційного характеру, має бути повідомлено самим боржником або підтверджено належним чином з урахуванням принципу офіційного з`ясування обставин.

З виконавчого листа по справі № 755/16210/23, виданого 26 листопада 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва, встановлено, що про боржника зазначено такі відомості: ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Отже, адреса боржника ОСОБА_1 , яка зазначена у виконавчому листі, знаходиться у межах виконавчого округу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., що свідчить про дотримання приватним виконавцем вимог чинного законодавства.

З матеріалів справи також встановлено, що боржник ОСОБА_1 отримував поштову кореспонденцію, що направлялася на адресу: АДРЕСА_4 , зокрема, постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 03 грудня 2024 року.

При цьому, суд також враховує, що достовірних даних про місце свого проживання боржником ОСОБА_1 не надано.

Зняття з реєстрації за вказаною адресою не є безумовним свідченням того, що ОСОБА_1 не продовжує фактично проживати за цією ж адресою або будь-якою іншою адресою, що знаходиться в межах виконавчого округу міста Києва.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_1 знявся з реєстраційного обліку та у подальшому реєстрацію свого фактичного місця проживання не здійснив. Зокрема, з витягу з реєстру територіальної громади від 09 лютого 2025 року № 2025/001919679, сформованого за допомогою застосунку «Дія», встановлено, що ОСОБА_1 знятий з реєстрації (підставу не зазначено) з 18 жовтня 2024 року. Формування такого витягу через мобільний застосунок у будь-якому випадку свідчить про обізнаність боржника про його зняття з реєстрації з 09 лютого 2025 року, незалежно від того чи це була заява ОСОБА_1 чи нового власника житлового приміщення.

Водночас, після 12 грудня 2024 року, тобто, після дати отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 03 грудня 2024 року, ОСОБА_1 не звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із повідомленням про зміну місця проживання, дійсну (актуальну) адресу не повідомив.

У частині четвертій статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Предчук Т.В., заява від 12 червня 2025 року з вимогою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження також не містила інформації про фактичне місце проживання боржника ОСОБА_1 та відповідних доказів на підтвердження його проживання за іншою адресою.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., заінтересована особа - ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню.

Керуючись, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, статтями 259-260, 353, 447-450 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова