Справа № 308/8141/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Крегул М.М., за участю секретаря судового засідання Мішко М.М., розглянувши заяву адвоката Дрюченка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Дрюченко О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Заяву обґрунтовує тим, що 29 серпня 1998 року, ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , який 02 листопада 2023 року розірвано.

Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі набуто таке нерухоме майно: 1) торгова будівля загальною площею 33.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 ; 2) земельна ділянка кадастровий номер :19:001:0260 площею 0.0041 га за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, зареєстровано за ОСОБА_2 ; 3) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 184,1 кв.м. разом із надвірними допоміжними будівлями та спорудами (гараж з мансардою, літній будиночок); 4) земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 5) земельна ділянка кадастровий номер :26:002:0009 площею 0.0480 га за адресою АДРЕСА_3 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, зареєстровано за ОСОБА_2 . Вказана земельна ділянка набута на підставі договору- купівлі продажу від 02 лютого 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №448, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК №016982.

Заявнику стало відомо із ДРРПНМ, що ОСОБА_2 , будучи титульним власником земельної ділянки, без згоди та відома заявника (позивача) здійснила поділ земельної ділянки, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя на дві окремі земельні ділянки: земельна ділянка кадастровий номер :26:001:0291 площею 0.0195 га за адресою АДРЕСА_3 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; зареєстровано за ОСОБА_2 ; земельна ділянка кадастровий номер :26:001:0290 площею 0.0285 га за адресою АДРЕСА_3 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; зареєстровано за ОСОБА_2 ; 6) Кафе-магазин загальною площею 158,23 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 09.11.2006 року.

У 2016 році позивачем у справі розпочато реконструкцію кафе-магазина під готель з вбудованими комерційними приміщеннями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується декларацією про початок будівельних робіт №ЗК 47 від 28.11.2016 року. Вказана реконструкція завершена у 2020 році, з того часу жодних будівельних робіт на об`єкті не проводились, після проведеної реконструкції об`єкт не зданий в експлуатацію.

Відповідачка не вживала відповідних заходів до введення спірного новоствореного об`єкта нерухомого майна в експлуатацію та оформлення права власності на цей будинок у встановленому законодавством порядку, щоб уникнути поділу будинку, як спільного сумісного майна подружжя.

Натомість, на даний час, вчиняє дії по введенню побудованого позивачем за власні кошти нерухомого майна в експлуатацію, з метою проведення державної реєстрації права власності за собою після розірвання шлюбу, тобто намагається у незаконний спосіб співвласника позбавити права власності.

Заявник просить врахувати, що ОСОБА_2 вживаються активні дії щодо приховання майна, яке було набуте у шлюбі, та яке в силу закону є об`єктом права спільної сумісної власності. Зокрема, ділиться земельна ділянка із присвоєнням двох окремих кадастрових номерів, формується пакет документів для здачі об`єкту в експлуатацію, з метою реєстрації права власності після розірвання шлюбу та формування висновку у стороннього спостерігача, що майно набуто у особисту приватну власність, а тому беручи до уваги предмет майбутнього позову, вража, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання в майбутньому рішення суду у разі задоволення позову та ускладнити ефективний захист прав заявника, заявник просить суд заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій (в тому числі поділ, виділ, частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, прийняття об`єктів в експлуатацію), накласти арешт, заборонити відчуження, на наступне майно: торгова будівля загальною площею 33.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 ; земельна ділянка кадастровий номер :19:001:0260 площею 0.0041 га за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 184,1 кв.м. разом із надвірними допоміжними будівлями та спорудами (гараж з мансардною, літній будиночок); земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка кадастровий номер :26:001:0291 площею 0.0195 га за адресою АДРЕСА_3 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; земельна ділянка кадастровий номер :26:001:0290 площею 0.0285 га за адресою АДРЕСА_3 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; кафе-магазин загальною площею 158,23 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ; незавершене будівництво ІІ-га черга реконструкції кафе-магазина під готель з вбудованими приміщеннями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , площею 345 кв.м.; легковий автомобіль марки CITROEN модель С4 2008 р.в., ДНЗ НОМЕР_2 червоного кольору.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши та оцінивши додані до неї документи, зважаючи на доводи та обґрунтування заяви про забезпечення позову та предмет майбутніх позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

В силу положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України судом розглянуто дану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

В зв`язку з тим, що розгляд даної заяви здійснюється за відсутності учасників фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного пристрою не здійснюється, що відповідає вимогам ст. 247 ЦПК України.

Подана заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Тобто, однією із причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачами на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такій захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При обрані заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Так, з матеріалів заяви вбачається, що між позивачем та відповідачем дійсно виник спір, щодо поділу спільно набутого майна подружжя за час перебування у шлюбі.

Заявник стверджує, що відповідачем вживаються активні дії щодо приховання майна, яке було набуто у шлюбі, та яке в силу закону є об`єктом права спільної сумісної власності. Зокрема, ділиться земельна ділянка із присвоєнням двох окремих кадастрових номерів, формується пакет документів для здачі об`єкту в експлуатацію, з метою реєстрації права власності після розірвання шлюбу та формування висновку у стороннього спостерігача, що майно набуто у особисту приватну власність.

Разом з тим, на підтвердження своїх доводів заявником долучені документи (докази) датовані ще 2016 роком, при тому, що шлюб між сторонами розірвано 02.02.2023 року.

Натомість заявником до зави не долучено жодних доказів, що станом на день звернення до суду із заявою про забезпечення позову, відповідачем вчиняються які-небудь дії щодо приховання майна, яке було набуто у шлюбі.

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріали заяви не містять жодних доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач станом на день звернення із заявою про забезпечення позову здійснює будь-які дії щодо рухомого та нерухомого майна по його відчуженню, прихованню, тощо.

Зважаючи на вище викладене, обґрунтування заяви про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення, а тому у забезпеченні позову слід відмовити.

Разом з цим, суд зауважує, що особа не позбавлена можливості у подальшому повторно ініціювати питання перед судом про доцільність забезпечення його позову на будь-якій стадії розгляду справи у разі встановлення відповідних підстав для цього.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-154, 260,353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Дрюченка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Час та дата складання повного тексту ухвали 16.06.2025 року о 16 год. 35 хв .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул