УХВАЛА

05 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 354/449/20

провадження № 61-9153ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка підписана представником Гніздицькою Лесею Василівною, на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2025 року (повний текст складений 19 червня 2025 року), у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Первинна профспілкова організація філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська Залізниця», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») та просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 № 127/ос від 05 травня 2020 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації Фастівського рефрижераторного відділення Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця»;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року, яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2025 року, позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», третя особа - Первинна профспілкова організація філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська Залізниця», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ (розпорядження) № 127/ос від 05 травня 2020 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 з 05 травня 2020 року на посаді рівнозначній посаді механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації рефрижераторного відділення у АТ «Українська залізниця». Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1 681,60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

17 липня 2025 року АТ «Українська залізниця» через підсистему «Електронний суд» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником Гніздицькою Л. В. на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2025 року. Касаційна скарга мотивована тим, що: суди частково задовольнили позовні вимоги без підтвердження належними і допустимим доказами обґрунтованості висновку профспілкового органу щодо ненадання згоди на звільнення позивача; без встановлення факту знаходження іншого механіка в стані алкогольного сп`яніння та щодо пропозиції йому пройти перевірку на виявлення ознак алкогольного сп`яніння, що стало однією з причин в обґрунтування відмови профспілкового органу в наданні згоди на звільнення позивача; без встановлення факту наявності протиправної поведінки АТ «Українська залізниця», а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою АТ «Українська залізниця» та звільненням інших працівників роботодавця, зазначених у витязі з протоколу № 51 від 05 травня 2020 року; судами не враховано, що профспілковий орган не вчинив жодних дій з метою отримання копії протоколу оперативної наради № 7 від 22 квітня 2020 року; судами не враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15, від 25 січня 2018 року справі № 569/18201/14-ц.

Просить скасувати рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу (розпорядження) № 127 ос від 05 травня 2020 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 з 05 травня 2020 року на посаді рівнозначній посаді механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації рефрижераторного відділення у АТ «Українська залізниця» та скасувати у відповідній частині постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2025 року у справі № 354/449/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Справа № 354/449/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюється й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка підписана представником Гніздицькою Лесею Василівною, на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2025 року (повний текст складено 19 червня 2025 року), у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Первинна профспілкова організація філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська Залізниця», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат