ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м.Суми

Справа №584/1625/21

Номер провадження 22-ц/816/634/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Biol business» адвоката Кандюкова Геннадія Геннадійовича,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кролевецький комбікормовий завод» - адвоката Бауліної Наталії Василівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Biol business»

на ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 11 вересня 2024 року у складі судді Токарєва С.М., постановлену у м. Путивль, Сумської області,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Biol business» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кролевецький комбікормовий завод» про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ТОВ «Biol business» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 квітня 2007 року між товариством та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого останній передав в оренду земельну ділянку за кадастровим номером :06:003:0002, площею 2,7526 га в оренду строком на 20 років. 26 листопада 2018 року право власності в порядку спадкування на вказану земельну ділянку набула ОСОБА_1 .

Позивачу стало відомо, що земельна ділянка за кадастровим номером :06:003:0002 вдруге передана в оренду ТОВ «Кролевецький комбікормовий завод» та право оренди земельної ділянки кадастровий номер :06:003:0002 зареєстроване за цим товариством на підставі договору оренди землі від 18 грудня 2020 року.

Зазначає, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки не припинилося, тобто є первинним в порівнянні із зареєстрованим 18 грудня 2020 року правом оренди ТОВ «Кролевецький комбікормовий завод».

Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір оренди землі від 18 грудня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Кролевецький комбікормовий завод» на право володіння та користування земельною ділянкою, площею 2,7526 га, кадастровий номер :06:003:0002, що знаходяться на території Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області.

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області провадження у справі за позовом ТОВ «Biol business» до ОСОБА_1 , ТОВ «Кролевецький комбікормовий завод» про визнання недійсним договору оренди землі закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ТОВ «Biol business» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що при повторному вивченні інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку було встановлено, що виконкомом Кролевецької міської ради Сумської області 29 січня 2022 року проведено державну реєстрацію права оренди цієї ж самої земельної ділянки площею 2,7526 га з кадастровим номером :06:003:0002 за СТОВ «Полісся», яке було припинено 02 лютого 2023 року, а його правонаступником є ТОВ «Кролевецький комбікормовий завод».

Відповідачами у встановлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами частин 1 та 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами спірний договір оренди землі від 18 грудня 2020 року, достроково розірваний 29 січня 2022 року, тобто в даній справі відсутній предмет спору, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю не може, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Biol business» просило визнати недійним договорів оренди землі від 18 грудня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Кролевецький комбікормовий завод» на володіння та користування земельною ділянкою, площею 2,7526 га, кадастровим номером :06:03:0002, що знаходиться на території Волокитинської сільської ради Путивльського районі Сумської області, що перебувала у оренді позивача за договором оренди землі від 02 квітня 2007 року.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

У частині 3 зазначеної статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стаття 236 ЦК України передбачає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд має встановити наявність обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог - зазначити у судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам права не відповідає оскаржений правочин.

З огляду на вказані норми, зважаючи на те, що предметом спору є, зокрема, недійсність з моменту вчинення оскарженого договору, то укладення відповідачами додаткової угоди про розірвання цього договору під час розгляду справи, не є підставою для закриття провадження у справі через відсутність предмета спору.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17, від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц та від 10 квітня 2019 року у справі №587/2135/16-ц .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за п. 2 ч. 1 ст. 225 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Встановивши, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Biol business» задовольнити.

Ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 11 вересня 2024 року скасувати, а справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Biol business» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кролевецький комбікормовий завод» про визнання недійсним договору оренди землі направити для продовження розгляду до Путивльського районного суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 7 серпня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов