Справа №463/6512/25
Провадження №2-ві/463/6/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року місто Львів

Личаківський районний суд м. Львова у складі: головуючої судді Ціпивко І.І. з участю секретаря судового засідання Метеллі Б.Б., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Личаківського районного суду міста Львова Стрепка Назара Любомировича від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Галицької окружної прокуратури №1, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, третя особа: Державна Казначейська служби України про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Галицької окружної прокуратури №1, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, третя особа: Державна Казначейська служби України про відшкодування моральної шкоди.

25.07.2025 до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді у вказаній справі Стрепка Назара Любомировича

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 25.07.2024 визнано заяву позивача про відвід головуючого судді у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької окружної прокуратури №1, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, третя особа: Державна Казначейська служби України про відшкодування моральної шкоди - необґрунтованою. Питання про відвід судді Личаківського районного суду міста Львова Стрепка Назара Любомировича передано для її вирішення іншому судді у відповідності до вимог ч.2, 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2024 вирішення питання про відвід судді Стрепка Н.Л. передано судді Ціпивко І.І.

Заява позивача про відвід судді Стрепка Н.Л. мотивована тим, що вона категорично проти того, щоб дану справу розглядав суддя Стрепко Н.Л., оскільки після протиправного на її думку рішення у справі №463/6350/24 щодо закриття даної справи вона втратила рік для відновлення її прав на подачу відповідного позову і повторно змушена була подавати до суду позов щодо заподіяння їй моральної та матеріальної шкоди в кримінальному провадженні. Вважає, що суддя Стрепко Н.Л. не може розглядати дану справу, оскільки на нього було подання по інших справах до Вищої ради правосуддя щодо притягнення даного судді до дисциплінарного покарання. Вказує, що суддя Стрепко Н.Л., знаючи про її важке захворювання серця та постійне лікування в медичних закладах м. Львова, не звернув уваги на її клопотання про перенесення розгляду справи №463/6350/24 і закрив провадження в зв`язку з тим, що вона не могла прибути на судове засідання. Також посилається на те, що через постійні стреси стан її здоров?я різко погіршився, як вона вважає, внаслідок завідомо неправосудного рішення. Відтак вважає, що суддя Стрепко Н.Л. є упередженим щодо неї. Також вказує, що даний суддя не може розглядати повторно справу, з аналогічних вимог, оскільки він вже має свою думку по справі №463/6512/25, оскільки він закрив справу №463/6350/24 через її хворобу та повторне неприбуття на попереднє судове засідання, через що на нього подано скаргу до Вищої ради правосуддя, а також подання до ЄСПЛ по справі №463/6350/24. Вважає, що з вказаних обставин даний суддя не може брати участь у цій справі, оскільки свідомо порушує і порушував права позивача, а тому для забезпечення умов, за яких у неї не виникало б будь яких сумнівів щодо розглядів даної справи безстороннім та неупередженим судом, чи безсторонності судді при розгляді даного позову, просить відвід головуючому судді Стрепко Н.Л. задовільнити.

Згідно ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Згідно положень ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За таких обставин, з врахуванням наведеного, а також тієї обставини, що участь сторін не визнавалась суддею обов`язковою, суддя вважає за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи.

Так, відповідно до положень ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як передбачено вимогами ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Отже, за умовами ч. 3 ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

Разом із тим, слід зазначити, що визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

При цьому, аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість прийти до висновку що критерієм порушення суб`єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо. Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи.

Таким чином, можливо зробити висновок про те, що особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факти порушення порядку у визначення складу суду.

При цьому, відповідно до положень національного законодавства, зокрема, вимогами ч. 4 ст. 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Підставою для відводу судді Стрепка Н.Л. заявником визначена незгода саме з вищевказаними процесуальними діями судді Стрепка Н.Л., а саме винесення протиправного на її думку рішення у справі №463/6350/24 щодо закриття даної справи вона втратила рік для відновлення її прав на подачу відповідного позову і повторно змушена була подавати до суду позов щодо заподіяння їй моральної та матеріальної шкоди в кримінальному провадженні. Вважає, що суддя Стрепко Н.Л. не може розглядати дану справу, оскільки на нього було подання по інших справах до Вищої ради правосуддя щодо притягнення даного судді до дисциплінарного покарання.

Так дійсно в провадженні судді Стрепка Н.Л. перебувала цивільна справа №463/6350/24 за позовом ОСОБА_1 до Галицької окружної прокуратури №1, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, у якій позивач просила: відшкодувати за рахунок державного бюджету України моральну шкоду завдану незаконними діями органів дізнання досудового слідства ТУ ДБР, розташованого у м. Львові прокуратури по кримінальному провадженні №0000329 від 7 грудня 2018 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 365 ККУ, в розмірі 4000000 (чотири мільйони) гривень, половину суми перерахувати на потреби ЗСУ; зобов`язати Державну казначейську службу України, як третю особу, в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України стягнути на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000000 (чотири мільйони) гривень, половину суми перерахувати на потреби ЗСУ.

Водночас ухвалою суду від 8 листопада 2024 року у вказаній справі позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в підготовче засідання та неподанням заяви про розгляд справи за її відсутності (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122901576), а не закрито провадження у вказаній справі, як стверджує позивач.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 257 ЦПК України залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким позовом після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 4 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2024 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125672407).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 4 березня 2025 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128485848).

Відтак з наведеного вбачається, що суддею Стрепком Н.Л. у цивільній справі №463/6350/24 не здійснювалось розгляду позову ОСОБА_1 до Галицької окружної прокуратури №1, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди по суті, оскільки такий було залишено без розгляду на стадії підготовчого провадження, та вказана ухвала про залишення позову без розгляду була залишена без змін як апеляційним, так і касаційним судом.

В постанові Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 910/9266/14 викладено правову позицію про те, що суддя, який входив до складу колегії суддів, що постановила ухвалу про залишення апеляційної скарги без розгляду, не може вважатися таким, що вже брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, оскільки така ухвала апеляційного господарського суду про залишення апеляційної скарги без розгляду не є судовим рішенням, ухваленим по суті спору, а суддя, який брав участь у постановленні такої ухвали, не може вважатися суддею, який брав участь у вирішенні справи, оскільки за цією ухвалою суд не здійснив ні розгляду апеляційної скарги, ні перегляду рішення місцевого господарського суду, не вирішував спір по суті справи.

Відтак розгляд суддею справи у разі залишення аналогічної справи без розгляду в розумінні ч. 1 ст. 37 ЦПК України не є повторною участю у розгляді цієї справи, оскільки розгляд справи по суті не здійснювався.

При цьому незгода позивача з постановленою суддею в аналогічній справі ухвалою про залишення позову без розгляду відповідно до вказаних вище положень ч. 4 ст. 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

Окрім того в поданій заяві позивач посилається на те, що нею подано щодо судді Стрепка Н.Л. скаргу до Вищої ради правосуддя, на підтвердження чого долучила до заяви копію скарги від 17 березня 2025 року.

Водночас подання скарги на суддю саме по собі не є автоматичною підставою для його відводу, відвід судді можливий лише за обґрунтованих сумнівів у його неупередженості, які повинні бути підтверджені фактами.

Таким чином будь-яких обставин, які б викликали сумнів у безсторонності судді, немає.

Всі процесуальні дії вчинено судом з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства.

За таких обставин, дослідивши заяву, перевіривши матеріали справи, враховуючи також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд вважає, що заявником не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в неупередженості судді Стрепка Н.Л. при розгляді даної цивільної справи.

Розглянувши питання про відвід судді Стрепка Н.Л. в порядку, визначеному ч.8 ст. 40 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, вважаю, що заявлений відвід задоволенню не підлягає, оскільки підстав для відводу судді, передбачених вищенаведеними положеннями чинного процесуального законодавства України, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 38-40, 182, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Личаківського районного суду міста Львова Стрепка Назара Любомировича від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Галицької окружної прокуратури №1, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, третя особа: Державна Казначейська служби України про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Ухвала складена та підписана 30.07.2025 року.

Суддя І.І.Ціпивко