СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/94/25
ун. № 759/9726/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу представника скаржника Загороднього Євгенія Олеговича в інтересах ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченка А.Г. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1,

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду міста Києва 19 липня 2025 року надійшла скарга представника скаржника Загороднього Євгенія Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченка А.Г., що пов`язані з неправильним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

В обґрунтування скарги представник ОСОБА_1 зазначив, що 15 травня 2024 року Святошинським районним судом м. Києва у справі № 759/9726/24 було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина та доньки. Виконавче провадження № НОМЕР_1 було відкрито 16 квітня 2025 року. Скаржник стверджує, що до відкриття виконавчого провадження він самостійно сплачував аліменти у розмірі 20270 грн та 520 євро, про що подавав відповідні клопотання до Святошинського ВДВС з додаванням виписок та квитанцій. Проте, державний виконавець Савченко А.Г., на думку скаржника, неправомірно не врахував ці платежі при обчисленні заборгованості, мотивуючи це тим, що виписки не містять інформації про цільове призначення платежів та рахунки. Представник скаржника посилається на правові висновки Верховного Суду, згідно з якими відсутність зазначення цільового призначення "аліменти" не завжди є підставою для невизнання платежів аліментними, особливо якщо відсутні інші грошові зобов`язання між сторонами, а платежі мають регулярний характер. Також представник просить суд витребувати інформацію від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» щодо належності зазначених карткових рахунків отримувачам коштів, оскільки ця інформація належить до банківської таємниці.

30 липня 2025 року до суду надійшов відзив від Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), підписаний представником заявника Старжинською Світланою Валеріївною. У відзиві державний виконавець просить суд відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки дії виконавця є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства. Зокрема, у відзиві зазначається, що на виконанні у Святошинському ВДВС з 16.04.2025 перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу Святошинського районного суду м. Києва № 759/9726/24 від 28.05.2024 року про стягнення аліментів. 30.06.2025 на адресу Відділу надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 про перерахунок заборгованості з додаванням квитанцій на тридцяти трьох аркушах. Однак, за твердженням державного виконавця, згідно з цими квитанціями неможливо встановити цільове призначення платежів, оскільки вони не містять інформації про здійснення платежів в рахунок сплати аліментів, а також не містять інформації про отримувача цих коштів. Виходячи з цього, державний виконавець вважає, що у нього відсутні законні підстави враховувати квитанції за період з 18.05.2024 по 19.06.2025 у розмірі 22 310,00 грн та 520,00 євро під час розрахунку заборгованості.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків

Судом встановлено, що 15 травня 2024 року Святошинським районним судом м. Києва у справі № 759/9726/24 було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

На даний час судовий наказ перебуває на виконанні Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 447-1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) надає сторонам виконавчого провадження право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Ключовим моментом у даній справі є обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів. Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, чітко визначено, що розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі, зокрема, квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником, а також інших документів, що відображають сплату ним аліментів.

Судом встановлено, що головним державним виконавцем Святошинського ВДВС Савченком А.Г. 14 липня 2025 року було здійснено розрахунок заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Скаржник наполягає, що державний виконавець не врахував платежі, здійснені ним до відкриття виконавчого провадження, але після видачі судового наказу.

Проте, як обґрунтовано зазначено у відзиві державного виконавця та підтверджується матеріалами справи, надані скаржником квитанції не містять чіткого призначення платежу як "аліменти" і, що не менш важливо, не містять інформації про отримувача цих коштів. Законодавство України, зокрема Закон України «Про платіжні послуги» та нормативні акти Національного банку України, зобов`язує платника зазначати призначення платежу в платіжному документі. Це є фундаментальною вимогою для правильної ідентифікації платежу та його цільового використання. У випадку, коли цільове призначення платежу не визначено, а також відсутня інформація про отримувача, державний виконавець не має достатніх правових підстав для беззастережного зарахування таких коштів як аліментів. Інакше це може призвести до неправомірного зменшення заборгованості боржника та порушення прав стягувача.

Посилання скаржника на судову практику Верховного Суду щодо врахування платежів без зазначення призначення "аліменти" потребує ретельного аналізу. Така практика дійсно існує у випадках, коли відсутність такого призначення обґрунтовується об`єктивними причинами (наприклад, технічною неможливістю терміналу самообслуговування, що було зазначено у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 642/6906/16-ц), або ж коли між сторонами відсутні будь-які інші грошові зобов`язання, а платежі мають системний, регулярний характер (як у постановах Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 648/1102/19 та від 26.05.2021 у справі № 569/11466/20, а також від 17.05.2023 у справі № 199/2951/21). Проте, у даному випадку скаржником не надано суду переконливих доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість зазначити призначення платежу "аліменти" при здійсненні переказів, а також доказів, які б однозначно підтверджували особу отримувача цих коштів, зазначених у квитанціях. Самі лише квитанції без зазначення отримувача та цільового призначення не є достатніми для беззастережного зарахування цих сум як аліментів.

Щодо клопотання про витребування інформації від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про належність банківських рахунків (карток), суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Інформація про належність банківських рахунків дійсно є банківською таємницею. Однак, необхідність витребування такої інформації виникає лише у випадку, якщо скаржник доведе, що державний виконавець допустив неправомірні дії, не врахувавши певні платежі. Оскільки дії державного виконавця щодо неврахування платежів, що не мають чіткого призначення та/або інформації про отримувача, визнані судом правомірними та такими, що відповідають вимогам законодавства, витребування додаткової інформації від банку не є необхідним для всебічного та об`єктивного вирішення даної скарги, оскільки навіть встановлення належності рахунку не доводить цільового призначення платежів як аліментів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, враховуючи наявні у виконавчому провадженні документи. Скаржником не надано достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили про неправомірність дій головного державного виконавця Савченка А.Г. щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Відтак, підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції № 606-ХІV, Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012року № 512/5 , ст. 12, 81, 260, 448, 450, 451ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги представника скаржника Загороднього Євгенія Олеговича в інтересах ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченка А.Г. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинського районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко