Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/130/25
Провадження № 6/376/31/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м.Сквира

Сквирський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Ловінської С.С.,

за участю секретаря судового засідання Ліщук Д.Р.,

боржника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу Сквирського районного суду Київської області від 07.02.2025 таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що судовий наказ від 07.02.2025 був виданий помилково і підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що існувала необхідність залучення інших заінтересованих осіб, оскільки він є батьком ще однієї малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її матір ОСОБА_4 отримує аліменти на доньку: спочатку за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09.10.2017 у справі №376/1602/17, а потім за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 07.02.2025 у справі №376/3118/24, яким змінений розмір аліментів з фіксованої суми 1500 грн на 1/6 від доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вважає, що суд помилково видав наказ, що не мав би існувати. Зазначає, що видача судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу на одну його дитину, без урахування наявності іншої дитини, на утримання якої призначено аліменти у розмірі 1/6 доходу, ставить останню у нерівне матеріальне становище та порушує її права на належне утримання.

В судовому засіданні заявник підтримав заяву, просив її задовольнити.

Стягувач у справі, ОСОБА_2 , заперечила щодо задоволення заяви ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 07.02.2025 року Сквирським районним судом Київської області № 376/130/25 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16.01.2025 і до повноліття дитини. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 302 (триста дві) грн 80 коп.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Отже, судовий наказ було видано судом з дотриманням п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, тому твердження боржника, що суд видав наказ про стягнення аліментів помилково - є хибними.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено судовий спосіб захисту прав боржника у разі, якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

Судом встановлено, що заява про видачу судового наказу подана матір`ю дитини про стягнення аліментів з батька дитини відповідала за формою та змістом вимогам статті 163 ЦПК України та відповідала критеріям визначеним в статті 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом, яким з нього стягнуто аліменти на утримання дітей.

Відтак суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право змінити встановлений розмір аліментів.

Відтак, обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про зміну встановленого розміру аліментів та не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що заявником невірно обраний спосіб захисту, в зв`язку із чим у задоволенні заяви належить відмовити.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Подібний за змістом висновок зроблений в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61 -2417сво19) та від 18 травня 2020 року у справі № 466/4044/17 (провадження № 61-40935св18).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі матеріали в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80, 259, 353-355, 431, 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу Сквирського районного суду Київської області від 07.02.2025 таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 07.08.2025.

Суддя С.С.Ловінська