ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 червня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/1972/23

Головуючий у першій інстанції Киреєв О.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/709/25

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2025 року, дата складання повного його тексту: 10.01.2025, місце постановлення: м. Носівка,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 р. представник ОСОБА_1 адвокат Сисов В.С. звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього заборгованість за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 10.12.2021 в загальному розмірі 1069634 грн 08 коп., з якої: 585441 грн 60 коп. сума позики, 18822 грн 38 коп. інфляційні втрати, 172649 грн 13 коп. 36% річних за прострочення основного боргу, 292720 грн 80 коп. 50% штрафні санкції, а також витрати: на правничу допомогу - 30000 грн 00 коп. і по сплаті судового збору - 11263 грн 03 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10.12.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено згаданий договір, за умовами якого відповідач отримав від позивача кошти у розмірі 438400 грн 00 коп., що станом на дату підписання договору складало еквівалент 16000 доларів 00 центів США. Надання коштів у позику підтверджується розпискою від 10.12.2021. Згідно з п. 3.1 договору, ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику шляхом вирахування грошових коштів у безготівковій формі із заробітної плати або у інший додатково погоджений спосіб в строк 2021-2032 рр. з розрахунку по 1600 доларів 00 центів США в рік. Наразі ОСОБА_1 не є роботодавцем відповідача, у зв`язку із чим вирахування грошових коштів в безготівковій формі із заробітної плати останнього не є можливим. Оскільки рік з моменту отримання ОСОБА_2 коштів у позику минув, а він не повернув обумовлені договором 1600 доларів 00 центів США, то він вважається таким, що порушив умови договору та, відповідно, зобов`язаний повернути всю суму позики в розмірі 16000 доларів 00 центів США, що станом на дату подання позову є еквівалентом 585441 грн 60 коп. Пунктом 4.5 договору встановлено, що якщо позичальник не поверне позикодавцеві позику у термін, передбачений у п. 3.1 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві 36% річних за користування чужими грошовими коштами з дати, коли у позичальника виникло зобов`язання повернути позику, а пунктом 4.7 договору встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 50% від загальної суми позики.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за вказаним договором у гривнях в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання судового рішення у розмірі 16000 доларів 00 центів США, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6149 грн 48 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16419 грн 00 коп. Ухвалюючи його, суд виходив з такого:

- факти передачі позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 438400 грн 00 коп., що на дату підписання договору було еквівалентно 16000 доларів 00 центів США, і непогашення відповідачем заборгованості за договором є доведеними, а тому позивач має право вимагати повернення всієї суми позики;

- оскільки у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у гривнях в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання судового рішення у розмірі 16000 доларів 00 центів США;

- вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають у зв`язку з набранням чинності пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи скарги зводяться до такого:

- умовами укладеного сторонами договору погоджено, що позика це сума коштів у розмірі 438400 грн 00 коп., яка вказана у п. 1.1 договору, а не у його п. 3.1. Договір не передбачає іншого способу повернення коштів позичальником, ніж вирахування в безготівковій формі з заробітної плати позикодавця, або у інший спосіб, погоджений сторонами, в термін 2021-2032 рр. з розрахунку по 1600 доларів 00 центів США в рік, тобто строк повернення коштів саме 2032 р. Отож суд дійшов помилкового висновку про порушення відповідачем своїх зобов`язань;

- пункт 3.2 договору визначає право позичальника на дострокове повернення позики, однак умовами договору не передбачено права позикодавця на таке повернення;

- позивач не був і не є роботодавцем відповідача, отже умова про вирахування позичених коштів із заробітної плати відповідача є недійсною;

- позивачем не доведено прострочення виконання зобов`язання несвоєчасного повернення позики;

- суд дійшов помилкового висновку, що повернення позики повинно відбуватися щорічно, суд помилково встановив обставини щодо технічних помилок у договорі, на які позивач не посилався;

- додаткових угод до договору сторонами не укладалось, додатково погоджені способу виконання договору не визначались та не узгоджувались; відповідач пропонував позивачу узгодити шлях повернення коштів, однак останній відмовився від цього.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Сисов В.С. просить залишити її без задоволення, а рішення суду І інстанції без змін (арк. 220-222).

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Бузина Н.В. (в залі суду) підтримала апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Сисов В.С. (в режимі відеоконференції) просив її відхилити

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

У справі встановлено таке.

10.12.2021 ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (його копія на арк. 4-5), відповідно до умов якого:

- позикодавець передав позичальникові на безвідсотковій основі грошові кошти у гривні у сумі 438400 грн 00 коп., що на дату підписання договору становило еквівалент 16000 доларів 00 центів США відповідно до офіційного курсу НБУ на 10.12.2021. Грошові кошти передаються у борг, як позика з обов`язком наступного повернення (п. 1.1);

- позика надається позичальнику в готівковій формі шляхом передачі грошових коштів позичальнику протягом 3 календарних днів з дати укладення договору на особисті цілі позичальника (пп. 2.1-2.3);

- позика є безвідсотковою (безпроцентною) (п. 2.4);

- позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцеві шляхом вирахування грошових коштів, вказаних у п. 1.1 договору, в безготівковій формі з заробітної плати позикодавця або у інший додатково погоджений сторонами спосіб в термін з 2021-2032 року з розрахунку по 1600 доларів 00 центів США в рік (п. 3.1);

- позичальник має право достроково повністю повернути позику у будь-який час (п. 3.2);

- позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання відповідно до умов договору (п. 3.3);

- наявність у позикодавця оригінала цього договору є безспірним підтвердженням боргу позичальника та не потребує додаткових доказів (п. 3.4);

Відповідно до копії розписки від 10.12.2021, ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 у борг грошову суму у розмірі 438400 грн 00 коп., що в еквіваленті становить 1600 доларів США, які надані йому готівкою. Суму позики ОСОБА_2 просить вираховувати з заробітної плати 1600 доларів 00 центів США в рік у строк 2021-2032 рр. (арк. 6).

ОСОБА_2 не спростовується твердження ОСОБА_1 про неповернення йому вищевказаної суми по цей час.

Аналізуючи норми права, що регулюють спірні правовідносини, і надані докази, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Оскільки рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат, 36% річних за прострочення основного боргу та штрафних санкцій не оскаржується, то, виходячи з вказаної норми права, в цій частині воно апеляційним судом не переглядається. Цього висновку апеляційний суд дійшов іще й з урахуванням відсутності підстав для застосування при вирішенні справи припису ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

З договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 10.12.2021 та власноруч написаної ОСОБА_2 розписки від 10.12.2021 грубо-конкретно вбачається, що він отримав у ОСОБА_1 у борг 438400 грн 00 коп. - еквівалент 16000 доларів 00 центів США, які він зобов`язався повернути останньому частинами - по 1600 доларів 00 центів США щорічно протягом 2021-2032 рр. Іншим способом витлумачити зміст вищевказаних договору та розписки не є можливим.

Згаданий договір ні в цілому, ні частково недійсним не визнано і він не є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Підпунктом 14.1.257 ст. 14 ПК України визначено, що поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у виді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Отже договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору потрібно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.

У статті 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (щодо суті спору між сторонами - грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (абз. 1 ч. 1). Позика вважається повернутою зарахуванням грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3).

Статтею 545 того ж Кодексу встановлено, що: прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (ч. 1); якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (ч. 2); наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч. 3).

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з наведених у 2 попередніх абзацах приписів, договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги та розпискою допустимо, достатньо й достовірно підтверджено факт отримання ОСОБА_2 у ОСОБА_1 коштів у сумі 438400 грн 00 коп., що на дату підписання ними договору, про який йдеться, становило 16000 доларів 00 центів США, , яку ОСОБА_2 зобов`язався повернути щорічними платежами в період з 2021 по 2032 роки з розрахунку по 1600 доларів 00 центів США щорічно, однак на дату пред`явлення позову частини зобов`язань, строк виконання яких настав, він не виконав.

Сторона відповідача не заявляє, що це невиконання спричинене поведінкою позивача, і з наявних у справі доказів таке не випливає. Тому останній вправі вимагати повернення відповідачем всієї суми позики.

У частині 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Крім того, частиною 2 ст. 1049 цього ж Кодексу встановлено, що позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. інше укладеним сторонами договором не встановлено.

Отож оскаржуване рішення є законним. Доводи апеляційної скарги судом відхиляються як такі, що суперечать встановленим і описаним вище обставинам справи і визначеним відповідно до них правовідносинам. Зокрема, посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не був і не є роботодавцем відповідача, на суть спору між ними не впливає.

Законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення перевірено у межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Ідентифікаційні дані учасників справи наведено у рішенні суду І інстанції.

Головуючий: Судді: