Справа № 201/4258/25
Провадження № 2/201/2755/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра в особі головуючого - судді Батманової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Соборного районного суду міста Дніпра у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-банк» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду міста Дніпра 10.04.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-банк» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Акцент-банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «А-БАНК», а також подав заяву про відкриття поточного рахунку на підставі якої банком було відкрито позивачу поточний рахунок № НОМЕР_1 із використанням платіжної картки. Як вбачається з анкети-заяви позивач вказав номер свого мобільного телефону НОМЕР_2 для інформування Банком про виконання операцій за карткою.

При відкритті рахунку у якості платіжного інструменту банк надав позивачу платіжну картку № НОМЕР_3 , яку Позивач використовував виключно при розрахунках в торгових точках та магазинах до 29.01.2022, а також користувався послугою оплата частинами в 2021 році. Після 29.01.2022 позивач не користувався карткою банку взагалі, у користування інших осіб картку ніколи не передавав, що виключає можливість витоку даних карти.

Банк, окрім відкриття рахунку з використанням платіжної картки, вважав, що між ним та позивачем укладено кредитну угоду SAMABWFC00, яку позивач не погоджував, а банк самовільно (без відповідної згоди) 26.05.2021 встановив позивачу кредитний ліміт в сумі 22000,00 грн. 02.03.2023 р. Банк зменшив кредитний ліміт до суми 5000,00 грн. 09.10.2023 банк проаналізував поточний стан та історію використання картки та прийняв рішення збільшити кредитний ліміт, сума 35000,00 грн. 11.12.2023 банк проаналізував поточний стан та історію використання картки та прийняв рішення збільшити кредитний ліміт, сума 50000,00 грн. 01.05.2024 банк проаналізував поточний стан та історію використання картки та прийняв рішення збільшити кредитний ліміт, сума 100000,00 грн. 01.02.2025 збільшено кредитний ліміт, сума - 105000,00 грн. Вказаними кредитними лімітами позивач ніколи не користувався.

23.02.2025 на номер мобільного телефону позивача, у месенджер Viber надійшло повідомлення, що за договором «Картка Зелена» 28.02.2025 необхідно здійснити плановий платіж в сумі 3999,96 грн. на картку НОМЕР_3 .

Згідно виписки за рахунком відкритим на ім`я позивача № НОМЕР_1 з 03.01.2025 по 15.02.2025 без відома позивача та без його розпорядження було здійснено ряд неакцептованих платіжних операцій, внаслідок яких з вини особи, яка не є ініціатором платіжних послуг було здійснено списання належних позивачу кредитних коштів на загальну суму 105113,69 грн. При цьому, жодних повідомлень про виконані операції з використанням платіжної картки за період з 03.01.2025 по 15.02.2025 позивачу ані у месенджери, ані на за допомогою sms інформування через мобільний зв`язок не надходило.

В день отримання повідомлення банку 23.02.2025 про наявність простроченої кредитної заборгованості позивач подав заявку в Банк про підозру в шахрайстві та заблокував карту НОМЕР_3 . Цього ж дня у месенджер Viber позивачу надійшло повідомлення про те, що банк закінчив перевірку за запитом позивача про шахрайство. 23.02.2025 з позивачем зв`язався співробітник банку, який повідомив, що йому слід звернутися до відділу кіберполіції з заявою за фактом шахрайських дій щодо позивача, що позивач і зробив цього ж дня.

27.02.2025 позивач звернувся з письмовою заявою до банку, в якій виклав вказані вище обставини та повідомив банк про те, що він вважає платіжні операції здійснені в період з 03.01.2025 по 15.02.2025 за рахунком неакцептованими та пов`язаними з неправомірними діями банку, які спричинили можливість здійснення цих операцій сторонніми особами.

У своїй відповіді банк прийшов до висновку, що: «відсутня можливість скасувати нарахування відсотків по кредитній картці, рекомендуємо очікувати вирішення заявок щодо оскарження операцій. Після остаточної відповіді від МПС, Ви маєте можливість звернутись до банку для перерахунку нарахованих відсотків за угодою SAMABWFC00».

У зв`язку з викладеним просить суд визнати здійснені в період з 03.01.2025 по 15.02.2025 операції по рахунку № НОМЕР_1 відкритому в Акціонерному товаристві «Акцент-банк» на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на загальну суму 105000,69 грн. - неакцептованими платіжними операціями. Зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент-банк» повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованих платіжних операцій в розмірі 105000,69 грн. здійснених в період з 03.01.2025 по 15.02.2025 на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в Акціонерному товаристві «Акцент-банк» на ім`я ОСОБА_1 . Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 штрафні санкції в розмірі 6013,08 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання. Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-банк`на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. 00 коп. Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Відповідач скористався правом на подання відзиву в якому заперечував проти задоволення позову, оскільки жодних підтверджень, що вказані операції проводив не позивач, ним не надано, відтак єдиним варіантом може бути обставини того, що він самостійно втратив інформацію, що дала змогу провести вказані операції і що є порушенням як УіП так і п. 6 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 №705, відтак просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій заперечував обставини викладені у відзиві з підстав вказаних у позові, просив позовні вимоги задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Як встановлено судом, 26.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Акцент-банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «А-БАНК», а також подав заяву про відкриття поточного рахунку на підставі якої банком було відкрито позивачу поточний рахунок № НОМЕР_1 із використанням платіжної картки. Як вбачається з анкети-заяви позивач вказав номер свого мобільного телефону НОМЕР_2 для інформування Банком про виконання операцій за карткою.

При відкритті рахунку у якості платіжного інструменту банк надав позивачу платіжну картку № НОМЕР_3 , яку Позивач використовував виключно при розрахунках в торгових точках та магазинах до 29.01.2022, а також користувався послугою оплата частинами в 2021 році.

Згідно виписки за рахунком відкритим на ім`я позивача № НОМЕР_1 з 03.01.2025 по 15.02.2025 було здійснено ряд платіжних операцій, внаслідок яких було здійснено списання кредитних коштів на загальну суму 105113,69 грн.

Разом з цим, згідно до даних УіП: "2.1.4.5. Держатель зобов`язується:- не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти;- нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу;- нести відповідальність за розголошення та розповсюдження будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта;- не здійснювати операції з використанням реквізитів Картки після її здачі до Банку або після закінчення терміну її дії, а також Картки, заявленої як втрачена. 2.1.4.7. Власник Картки зобов`язаний уживати усіх можливих заходів для запобігання втрати Картки/ПІН-коду/постійного пароля та одноразових паролів, запобігати переданню будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта. 2.1.4.8. У разі втрати Картки / ПІНа / постійного пароля / одноразових паролів або виникнення в Власника підозр, що Картка / ПІН / постійний пароль / одноразові паролі могли бути загублені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Картки / ПІНа / постійного пароля / одноразових паролів Власник повинен негайно виконати одну з наступних дій:- звернутися до Банку за телефонами 0 (цілодобово, по Україні безкоштовно, з мобільних телефонів - платно), НОМЕР_5 (для дзвінків з-за кордону);- звернутися до Банку і заявити про втрату картки (у випадку втрати картки); - якщо картка підключена до послуги MobileBanking - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання системи MobileBanking;- якщо Клієнт підключений до Internet Banking ABank24 - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання сервісу.

Згідно п. 9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Більш того, згідно із п. 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Разом з цим, жодних підтверджень, що вказані операції проводив не позивач, ним не надано, а судом не встановлено, відтак вбачаються дії/бездіяльність позивача, що дали змогу провести вказані операції і що є порушенням як УіП так і п. 6 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 №705.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, згідно з ч.1 ст.1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Згідно з ч.3 ст.1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року).

Щодо інших позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Відтак, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог та порушення його права.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 76-78, 81-82, 89, 130, 137, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-банк» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова