Справа № 309/5110/24
Провадження № 2/309/1369/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2025 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
у складі: головуючого-судді Лук`янової О.В.
за участю: секретаря судового засідання Пилип Д.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
Позивач, посилаючись на те, що:
-з відповідачкою вони певний час проживали разом, у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-коли сину виповнився рік, то мати дитини їх залишила і виїхала за кордон;
-всі ці роки відповідачка не цікавилася життям дитини, матеріально не допомагала і взагалі місце її проживання невідоме;
-він в повній мірі опікується сином, забезпечує йому належні умови життя та освіту, навчає дитину бути повноцінним та важливим членом суспільства,
звернувся до суду з позовом та просить: позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з`явилися, подали до суду заяви /а.с.24-25, 29/, згідно яких просив розглянути справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в суді /а.с.32/, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило.
В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Органу опіки та піклування Хустської міської ради не з`явився, подав до суду заяву /а.с.26/, згідно якої просив розглянути справу в відсутність представника Органу опіки та піклування Хустської міської ради та прийняти рішення на розсуд суду.
Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд проводить судове засідання в відсутність позивача, його представника та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, без фіксування судового процесу.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.2, ч.3 ст.150 СК України: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Судом встановлено, що позивач та відповідачка від спільного проживання у цивільному шлюбі мають спільну дитину - малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.4/.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади та актів обстеження житлово-побутових і матеріальних умов проживання позивача ОСОБА_1 від 5 жовтня 2023 року та від 26 лютого 2024 року: він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем його реєстрації разом з ним проживає та зареєстрований його син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого він самостійно утримує та виховує. З матір`ю сина - ОСОБА_2 вони не були одружені, не проживають разом і не ведуть спільне господарство. Після того, як сину виповнилося рік, ОСОБА_2 залишила його повністю на опіку батька і виїхала за кордон. Життям і здоров`ям сина мати не цікавиться взагалі і де зараз знаходиться, - невідомо. Зі слів сусідів, батько самостійно займається вихованням та утриманням сина ОСОБА_3 та здійснює постійний догляд за ним /а.с.5-7/.
З Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради від 14 січня 2025 року №02-12/73 встановлено:
-малолітній ОСОБА_3 має емоційний стан урівноважений та спокійний, забезпечений харчуванням відповідно до віку, одягом відповідно до сезону, має медичну картку та проходить профілактичний огляд. Згідно з висновком оцінки потреб сім?ї, складні життєві обставини у батька дитини відсутні;
-згідно з актом обстеження умов проживання, складеним 19.04.2024 працівником ССД Хустського МВК в АДРЕСА_1 : батько ОСОБА_3 належним чином виконує батьківські обов?язки відносно сина. Зі слів громадянина ОСОБА_1 , дитина матір не пам?ятає, батько турбується про дитину та займається вихованням малолітнього, мати ОСОБА_3 зовсім не цікавиться, в останній раз вона телефонувала в стані алкогольного сп?яніння о третій годині ночі приблизно рік тому;
-відповідно до інформації відділу державної реєстрації виконавчого комітету Хустської міської ради від 08.05.2024 N?505/09-05, згідно Реєстру територіальної громади та картотеки реєстраційного обліку: відомості щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні;
-на запит ССД Хустським районним управлінням поліції ГУНП в Закарпатській області надано інформацію від 29.04.2024 N?1149/106/28/4-2024, в якій зазначено, що відповідно до моніторингу бази ІП «ОСОБА» ІКС ІПНХ громалянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов?язків, жорстоке поводження з дітьми тощо не притягувалися;
-згідно з інформацією, наданою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 : дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час знаходиться під наглядом лікаря ОСОБА_6 , заключала декларацію мати дитини 14 вересня 2021 року. На даний час за дитиною дивиться батько та бабуся. 3 2022 року на прийом приходили батько та бабуся;
-16 травня 2024 року питання про доцільність позбавлення батьківських прав громалянки ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже розглядалось на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини. На засіданні комісії батько дитини ОСОБА_1 пояснив, що більше трьох рохів мати дитиною не цікавиться, він сам займається вихованням та утриманням сина. Заслухано думку старости Нижньоселищенського старостинського округу ОСОБА_7 , який пояснив, що дійсно батько доглядає за хлопчиком; йому відомо, що мати дитини знаходиться за кордоном і вже більше двох років не цікавиться дитиною. Провідний фахівець ЦНСПХМР пояснила, що під час візиту у сім`ю ОСОБА_1 з`ясовано, що умови проживання задовільні, дитина доглянута, забезпечена всім необхідним;
-за результатами голосування членами комісії прийнято рішення про неможливість надання висновку щодо позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що громадянка ОСОБА_2 на території Хустської територіальної громади не зареєстрована і не проживає, а це унеможливлює проведення суб?єктами відповідної роботи з матір`ю дитини та з`ясування причин невиконання нею батьківських обов?язків;
-виходячи з вищенаведеного та враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 16 травня 2024 року №?3: орган опіки та піклування Хустської міської ради не мас можливості зробити об?єктивний висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.26-27/.
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради Української РСР №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року /далі - Конвенція про права дитини/, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Відповідно до положень ст.7, 155 СК України: дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини.
Згідно ч.7 ст.7 СК України: дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
На підставі ч.8 ст.7 СК України: регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до Конвенції про права дитини: держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування /стаття 18 Конвенції/.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини: держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
Виходячи зі змісту частини першої ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»: на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У відповідності до частини першої статті 165 СК України: право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
У рішенні по справі «Хант проти України» п.54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v.Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу матері на розвиток дитини. Відтак, мати, постійно проживаючи та працюючи за кордоном України, не маючи взагалі в України ні зареєстрованого місця проживання, ні роботи, протягом тривалого часу не приділяє належної уваги розвитку свого малолітнього сина, ухилялася від виконання своїх обов`язків по його вихованню: не піклувалась про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкувалась з сином в обсязі, необхідному для його нормального розвитку.
Згідно з нормами ст.12, 81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України: доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлені факти та досліджені докази, що свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню своєї малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покинула сина в віці 1-го року на батька та взагалі перестала ним цікавитись та відвідувати, а тому, для захисту прав та інтересів малолітньої дитини її слід позбавити батьківських прав.
Згідно квитанції від 17 квітня 2024 року /а.с.16/ позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211грн.20коп., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.12, 13, 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-284, 287-289, 354-355 ЦПК України, ст.7, 150, 155, 164-165 СК України, Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради Української РСР №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1959 року, суд
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211грн.20коп..
Повне судове рішення складено 19 травня 2025 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Закарпатського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Хустського
районного суду: О.В.Лук`янова