Справа № 188/3464/24
Провадження № 2/188/1143/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Місюра К.В.

за участю секретаря судового засідання: Лисяк А.Є.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явилась

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про стягнення відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить стягнути на свою користь з:

-Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»:

1). суму в розмірі 16 201, 97 грн., як доплату частки належного страхового відшкодування, що підлягає виплаті внаслідок ДТП;

2). вартість послуг СОД, що становить 4 500, 00 грн.;

3). моральну шкоду у розмірі 3 000, 00 грн.;

4). суму сплаченого судового збору у розмірі 1 568, 61 грн.

- Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі»:

1). суму зносу замінюваних складників, яка не покривається виплатою страхового відшкодування та підлягає відшкодуванню винуватцем ДТП у розмірі 131 158, 82 грн.;

2). суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 2 000, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.06.2024 року о 17:39 в смт. Петропавлівка на перехресті вулиць Героїв України та Калинова сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортному засобу позивача Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано матеріальних збитків. Цивільно-правова відповідальність водія іншого учасника ДТП - Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є винуватцем ДТП, була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» на підставі полісу № СА1815799, що був чинним на момент ДТП.

Страховик у ході усної телефонної розмови запропонував виплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 41 015, 04 грн., але оскільки ця сума не покривала завданих збитків, позивач не погодилася з такою пропозицією та звернулась до незалежного оцінювача.

19 серпня 2024 року СОД було виготовлено Звіт № 210624 з оцінки вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкоджень автомобіля RENAULT MEGANE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у дорожньо-транспортній пригоді.

27 серпня 2024 року до Страховика було направлено Претензію з додатками, яку страховиком було проігноровано.

Натомість, 11 жовтня 2024 року Страховик здійснив виплату лише частини

страхового відшкодування у розмірі 75 874,71 грн.

14 жовтня 2024 року позивачем було направлено до Страховика Заяву про

ознайомлення з порядком обчислення страхового відшкодування, відповідно до п. 35.3 ст. 35 Закону 1961-IV.

23 жовтня 2024 року Страховик у відповіді на Заяву про ознайомлення, вказав формули, за якими визначено розмір страхового відшкодування. Однак, Страховик не надав документів, які б підтверджували ці розрахунки (зокрема, звіт про оцінку, калькуляцію чи нормативно-правові акти), що є порушенням п. 35.3 ст. 35 Закону 1961-IV та вимог, викладених у заяві відповідно до цієї статті.

Позивач зазначає, що заборгованість Страховика на дату подання позовної заяви становить 16 201,97 грн. (92 076,68 грн. - 75 874,71 грн.), де:

92 076,68 грн. матеріальний збиток, який має бути відшкодований;

75 874,71 грн. сума часткової виплати страхового відшкодування.

Також, у зв`язку з діями Страховика, які спонукали позивача до звернення за незалежним оцінюванням, понесено витрати на оплату послуг СОД, вартість яких становить 4 500,00 грн.

Увесь цей період супроводжувався та продовжує супроводжуватися глибокими душевними стражданнями позивача, спричиненими як діями, так і бездіяльністю Страховика.

Крім того, позивач зазначає, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2024 року у справі № 188/1539/24 встановлено, що водій транспортного засобу Ford Transit, державний номер НОМЕР_3 , працівник ДЕТЕК, ОСОБА_2 , є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до завдання матеріальних збитків автомобілю Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 .

У Звіті № НОМЕР_4 , щодо ТЗ Renault Megane, р. н. НОМЕР_1 , крім іншого, визначено:

Вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту (Сс)

становить 187 369,74 грн;

Коефіцієнт фізичного зносу складників (Ез) складає 0,7.

Відповідно до ст. 29 Закону 1961-IV, витрати на відновлювальний ремонт

транспортного засобу відшкодовуються з урахуванням зносу, розрахованого згідно з законодавством.

Сума зносу, яка не відшкодовується Страховиком, становить 131 158,82 грн. (187 369,74 грн * 0,7).

Позивач зазначає, що частка суми матеріального збитку, яка підлягає відшкодуванню з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», згідно з викладеним вище, становить 131 158,82 грн., що

відповідає сумі зносу замінюваних складників, не покритій Страховиком.

14 жовтня 2024 року позивачем була направлена Вимога про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», в задоволенні якої було відмовлено, що і зумовило позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

В судове засідання позивач не з`явилась, направила до суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу в її відсутність, повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 в судових засіданнях, в яких були присутні, категорично заперечували проти задоволення позовних вимог, вважають їх необґрунтованими, безпідставними, не доведеними та такими, що ґрунтуються на власній думці та припущеннях позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представників присутніх сторін, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, 21.06.2024 року о 17:39 год. у смт. Петропавлівка Синельниківського району Дніпропетровської області сталася ДТП, під час якої ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Ford Transit, державний номер НОМЕР_3 , здійснив зіткнення з транспортним засобом Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2024 року водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

08.07.2024 року ОСОБА_1 надала Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» повідомлення про настання страхового випадку.

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-ІV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

17.07.2024 року на замовлення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» експертом було здійснено огляд пошкодженого ТЗ Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 , за результатами якого складено протокол огляду транспортного засобу, встановлено перелік механічних пошкоджень, які отримав транспортний засіб, а також перелік ремонтних операцій, які необхідно здійснити для відновлення вищезазначеного автомобіля.

Огляд пошкодженого транспортного засобу відбувався в присутності ОСОБА_1 , про що свідчить її підпис у протоколі огляду.

Відтак, з метою визначення розміру страхового відшкодування Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» отримано звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 75 874, 71 грн.

Згідно п. 36.2. ст. 36 Закону № 1961-ІV якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Оскільки позивачем не було надано документів, що підтверджують факт проведення відновлювального ремонту автомобіля Renault Megane, державний номер НОМЕР_1 на СТО, що є платником ПДВ, підстави для доплати розміру ПДВ у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» були відсутні.

В подальшому, 18.07.2024 року ОСОБА_1 надала Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» заяву про страхове відшкодування.

11.10.2024 року Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» було сплачено на користь ОСОБА_1 75 874, 71 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжною інструкцією № 219042 від 11.10.2024 року.

Вказані обставини ОСОБА_1 не оспорюються.

Так, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Отже, судом встановлено, що на виконання вимог чинного законодавства Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» було здійснено весь комплекс заходів щодо оцінки розміру шкоди, завданої ОСОБА_1 , у зв`язку з пошкодженням її транспортного засобу, а також здійснено виплату страхового відшкодування у передбачені законом строки.

Стосовно вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» суд вважає за необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. 26-1 Закону № 1961-ІV страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі , який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відтак спеціальним законом, який регулює відносини між сторонами, передбачено, що страховик відшкодовує потерпілому моральну шкоду лише в тому випадку, коли він зазнав ушкодження здоров`я внаслідок ДТП.

Оскільки матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 ушкодження здоров`я внаслідок ДТП, правові підстави для сплати останній моральної шкоди, згідно норми зазначеного вище закону, відсутні, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Крім того, судом встановлено, що Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» не було порушено жодних прав ОСОБА_1 , про що свідчить своєчасне визначення розміру страхового відшкодування та його виплата в строки, передбачені чинним законодавством, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується зі статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Слід зазначити, що Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто

таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п.п. 1.4, 1.7 ст. 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 ЗУ).

Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п.1.3 ч.1 ЗУ). дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п.1.12 ч.1 ЗУ). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування п.п.9.1, 9.4 ст.

9 ЗУ).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин,

помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтями 34-36 вказаного Закону встановлено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на

проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частинами 1, 2 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

За приписами частин 1, 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної

діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Відповідно до п. 3. Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1140, знос (знецінення) - втрата вартості майна порівняно з вартістю нового майна; залишкова вартість заміщення (відтворення) вартість заміщення (відтворення) об`єкта оцінки за вирахуванням усіх видів зносу.

Проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбачених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за № 1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин; строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Пунктом 3.9 Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації.

Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Тобто, за змістом пункту 3.9 Методики втрата вартості КТЗ безпосередньо впливає на значення фізичного зносу складників КТЗ.

Отже, у разі коли для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни пошкоджених складових частин на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а враховує коефіцієнт фізичного зносу складників пошкодженого транспортного засобу.

Знос автомобіля це втрата його вартості, спричинена терміном або інтенсивністю експлуатації. Кожна деталь має певний ресурс експлуатації.

Чим довше термін експлуатації тим менший залишковий ресурс у деталі, і відповідно нижча її ціна. Коли автомобіль пошкоджений внаслідок ДТП, то

експерт при огляді складає список деталей, що підлягають заміні. Але при проведенні розрахунку розміру заподіяного збитку вартість цих деталей (нових) зменшується шляхом множення на коефіцієнт зносу автомобіля.

Знос автомобіля відшкодуванню не підлягає.

Відповідно до вищевказаних норм Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком, та потерпілими можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи лише у випадку якщо страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Так, позивачем не зазначено, чи була ним погоджена сума виплати, чи проводилася страховиком експертиза для визначення розміру збитків, яка сума збитків була встановлена такою експертизою.

Крім того, позивачем не надано доказів запрошення АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" для участі у проведенні оцінки вартості матеріальних збитків.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, позивачем було отримане

страхове відшкодування.

Розмір страхової виплати визначався Страховиком у відповідності до чинного законодавства і був виплачений в повному обсязі, отже у Страхувальника відсутній обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок ДПТ, розмір якої був виплачений Страховиком.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої ДТП, в розмірі фізичного зносу ТЗ, до АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» є безпідставними.

Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» суд зазначає наступне.

Стаття 16 Цивільного кодексу України закріплює, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної

(немайнової) шкоди.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав передбачене Цивільним кодексом України, Конституцією України та багатьма іншими нормативно-правовими актами.

Підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути: порушення майнових прав, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом, прийняття неправомірних рішень, а також дій чи бездіяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, заподіяння каліцтва, іншого ушкодження здоров`я або смерті особи тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з

каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Ця ж стаття закріплює, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб, якщо інше не встановлено законом.

Однак, визначення поняття «моральна шкода», способи вирахування ступеня і розміру моральної шкоди не закріплені в національному законодавстві.

Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної

шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини

фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і

справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Отже, законодавець наділив саме суд правом визначати розмір грошового

відшкодування. Однак, оскільки поняття моральної шкоди оціночне, то і визначити розмір моральних страждань в край важко, адже їх неможливо «виміряти» за аналогією з матеріальною шкодою.

Крім критеріїв визначених у ст. 23 ЦК України (характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи), при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджує дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого, це можуть бути висновок спеціаліста психолога або висновок судового експерта психолога, показання свідків (свідчення друзів, колег), характеристика з місця роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до лікаря невролога чи психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курсів реабілітації. Однак, саме за підсумками психологічного дослідження можна точно встановити, які саме моральні страждання були заподіяні особі даними правопорушенням, наскільки ці моральні страждання (моральна шкода) є важкими, які можливі суми компенсації моральної шкоди будуть адекватні встановленого рівня моральних страждань.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Докази спричинення моральної шкоди позивачу Акціонерним товариством «ДТЕК Дніпровські електромережі» матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, що пред`явлені позивачем до АТ «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Витрати у справі віднести на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра