Справа № 301/1280/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнанння права власності на спадкове майно, стверджуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік- ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть, яке видане виконавчим комітетом Приборжавської сільської ради Іршавського району Закарпатської області , актовий запис № 42.

Після смерті чоловіка ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку та господарських будівель, що розташовані в АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 розпорядження щодо майна, яке становить спадкову масу, не залишив.

Спадщину за після смерті ОСОБА_5 позивач прийняла, так як була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Вищенаведене ствердужується копією паспорта позивача.

Відповідачі ОСОБА_3 (дочка спадкодавця ), ОСОБА_4 (дочка спадкодавця) не претендують на спадкове майно. Інші спадкоємці майна ОСОБА_5 - відсутні.

Згідно виписки з погосподарської книги Приборжавської сільської ради за 1974-1976 роки, що видана Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Довжанської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 01.05.2025 року, власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 .

При зверненні до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу, у оформленні спадщини позивачу було відмовлено, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та реєстрація його у органах БТІ, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку.

Відзиву на позовну заяву від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду не надходило.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, натомість її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила суд такий задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи провести у відсутності позивача.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Натомість, подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечили.(а.с. 53, 55).

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1 , всебічно та в повному обсязі дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець- ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть, яке видане виконавчим комітетом Приборжавської сільської ради Іршавського району Закарпатської області , актовий запис № 42.(а.с. 24)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку та господарських будівель, що розташовані в АДРЕСА_1 (копія виписки з погосподарської книги Приборжавської сільської ради від 01.05.2025 за № 13)

За життя ОСОБА_5 розпорядження щодо майна, яке становить спадкову масу, не залишив.

Відповідно до довідки, що видана адміністратором відділу ЦНАП виконкому Довжанської сільської ради на момент смерті ОСОБА_5 разом з ним у будинку були зареєстровані дружина - ОСОБА_2 та донька ОСОБА_4 .(а.с. 19)

Родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 28).

Відповідно до абзаців другого та третього пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи той факт, що спадщина після смерті спадкодавця відкрилася до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР (надалі ЦК УРСР). Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 524 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року було передбачено, що якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном то він визнається, що спадкоємець прийняв спадщину.

Отже, суд встановив, що спадщину за після смерті ОСОБА_5 позивач прийняла, так як була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Однак належним чином не оформила правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (доньки спадкодавця) не претендують на спадкове майно, що стверджується їхніми письмовими заявами наданими до суду (а.с. 53, 55). Інші спадкоємці майна ОСОБА_5 - відсутні, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру за №81572369 (а.с. 59).

Також, суд встановив, що при зверненні до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу, у оформленні спадщини позивачу було відмовлено, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та реєстрація його у органах БТІ, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд бере до уваги те, що відповідачами жодних заперечень, проти задоволення позову чи письмових доказів, які б спростовували доводи позивача не надано.

Зважаючи на те, що надані позивачем докази є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та є логічно пов`язаними між собою, при цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, тому на переконання суду позовні вимоги викладені в даній позовній заяві підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Керуючись ст. ст. 4,12,19,83, 175,177,184,259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 392, 1216, 1220, 1223 , 1268 ЦК України, суд, -

РІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове нерухоме майно, яке складається з житлового будинку та надвірних споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.08.2025

Суддя: І.А. Даруда