печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1902/25-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Косточка В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Попельнюх Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення грошових коштів, безпідставно списаних банком

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом про повернення грошових коштів, безпідставно списаних банком. В обґрунтування позову посилається , що банк безпідставно списав кошти в сумі 6 088,77 грн. 21.11.2020р.. у відношенні неї було скоєно правопорушення внаслідок якого інша особа від її імені заволоділа коштами банку на суму 13 520 грн. Цей факт встановлено вироком Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 25.04.2022р. у справі № 524/5260/21, що був змінений в частині призначеного покарання вироком Полтавського апеляційного суду від 26.09.2023р. і залишений без змін постановою Верховного Суду від 31.01.2024р. Винна особа повністю відшкодувала їй списані з кредитного рахунку кошти, а саме 10 000 грн ще до постановлення вироку і 3520 грн.після. Банк стягнув на свою користь кошти 17722,15 грн. ( 1724,66+14597,07+1400,42 ) , що перевищує суму збитків заподіяних ОСОБА_3 на 4202,15 грн.( 17722,15- 13520). Крім того у відповідача не було підстав 16.02.24р. зробити перерахунок процентів при достроковому розірванні депозиту , зменшивши залишок коштів по депозитному рахунку «Стандарт`строковий на 18міс. Від 29.12.2022р. на 1886,62 грн.

Просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 6 088,77 грн, 3% річних в сумі 152,22 грн та інфляційні витрати в розмірі 608,27 грн . В судовому засіданні позивачка , представник позивачки позов підтримали , просили задовольнити.

Представник відповідача надала відзив, вказувала , що позовні вимоги є безпідставними. Вказує на наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку ст. 1212 ЦК України. Правовий статус коштів, які просить стягнути Позивач не є як "безпідставно набуті", а в даному випадку відбулося договірне списання в рахунок погашення заборгованості по договору укладеного між сторонами.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22.01.2025р. відкрито провадження в порядку спрощеного з викликом сторін.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Між Позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» діють правовідносини щодо відкриття, ведення, обслуговування карткового рахунку, його функціонування та кредитування на підставі підписаних сторонами Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 15.06.2011 року. В подальшому між сторонам неодноразово були підписані Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг .

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Позивач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Позивача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Позивача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання анківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується Позивач. Заявою Позивача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі .

У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Звертаємо увагу суду, що правовий статус коштів, які просить стягнути Позивач не є як "безпідставно набуті", а в даному випадку відбулося договірне списання в рахунок погашення заборгованості по договору укладеного між сторонами .

Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є умови і правила надання банківських послуг (далі Умови), розміщених на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет.

Між Позивачем та Відповідачем були укладені депозитні договори від 13.06.2022 та від 29.12.2022р. Згідно умов депозитних договорів , а саме п7.4. Інші права та обов`язки Сторін визначено розділом 1.1. «Загальні положення», підрозділу 2.2.1. «Загальні положення» Умов та Правил. Відповідно до п. 2.2.1.1.14. Умов, в разі, якщо Клієнт має прострочену заборгованість за кредитом, наданим Банком, або Клієнт є поручителем за кредитом, за яким існує прострочена заборгованість, Банк має право на свій розсуд: - після закінчення строку вкладу перерахувати вклад і нараховані проценти на поточний рахунок Клієнта та в подальшому використовувати їх для погашення заборгованості або- розірвати цей Договір. Вклад і нараховані проценти перераховуються на поточний рахунок Клієнта та в подальшому використовуються для погашення заборгованості. Нарахування процентів проводиться за фактичну кількість днів з дати внесення / дати продовження вкладу за ставкою "до запитання". Про це Банк надсилає Клієнту повідомлення не пізніше, ніж за 2 банківських дні за реквізитами, вказаними в клієнтській базі Банку в одному з каналів: через e-mail, систему Приват24, за допомогою SMS або повідомленням через інші електронні канали із зазначенням дати розірвання Договору. Відповідно до п. 1.1.3.1.8. Клієнт, який порушив виконання більше одного кредитного зобов`язання перед Банком, у тому числі Клієнт, який поручився за виконання грошового зобов`язання перед Банком іншим Клієнтом, який порушив виконання грошових зобов`язань, доручає приймати і розподіляти кошти для погашення простроченої кредитної заборгованості у черговості, визначеній самостійно Банком, з пріоритетом погашення беззаставних кредитних зобов`язань, для чого Клієнт доручає сформувати і подати на підпис необхідні касові документи. Відповідно до п. 1.1.2.1.2. Клієнт зобов`язаний вчасно здійснювати оплату банківських послуг відповідно до тарифів Банку, здійснювати погашення заборгованості у строки та в розмірах, визначених Договором.

АТ КБ "ПриватБанк" було здійснено погашення простроченої заборгованості по кредиту НОМЕР_4 за рахунок коштів Депозитного договору НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , списання було проведено Банком на підставі умов договору, розміщених на офіційному сайті Банку https://privatbank.ua/terms у розділі 2.2. Депозити (умови і правила розміщення Депозитних вкладів y Банку) https://conditions-and- rules.privatbank.ua/main/view content-109/?lang=uk 2.2.1.1. Умови відкриття та обслуговування Вкладу.

Між Позивачем та Відповідачем і після 2011р актуалізувалися умови, а саме були підписані Анкета від 09.05.2022р., Паспорт споживчого кредиту від 09.05.2022р.,Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 09.05.2022р., Згідно Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг п. 1.4 передбачено ..-Повернення кредиту здійснюється шляхом:- договірного списання з рахунку клієнта, у т. ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта. Згідно п.5 підписаного Позивачем Паспорту споживчого кредиту від 09.05.2022р. ..погоджено сторонами Повернення кредиту здійснюється шляхом:- договірного списання з рахунку Клієнта, в т.ч. за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим Договором, 1 го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань Клієнта. Тобто між Сторонами діють Договірні відносини , то нарахування відсотків та договірне списанні відбувалося згідно Договору укладеним та Погодженим з Позивачем.

Позивач посилається, що в 21.11.2020р.. у відношенні неї було скоєно правопорушення внаслідок якого інша особа від її імені заволоділа коштами банку на суму 13 520 грн. Цей факт встановлено вироком Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 25.04.2022р. у справі № 524/5260/21, що був змінений в частині призначеного покарання вироком Полтавського апеляційного суду від 26.09.2023р. і залишений без змін постановою Верховного Суду від 31.01.2024р.

Позивачка вказує, що винна особа повністю відшкодувала їй списані з кредитного рахунку кошти, а саме 10 000 грн ще до постановлення вироку і 3520 грн.після.

Позивачка усвідомлюючи , що списані шахраєм з рахунку кошти є кредитні, а не її особисті не погасила кредит та не закрила заборгованість , а користувалася отриманими коштами на власні потреби.

Відносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, а саме ст. 1069 ЦК України "Кредитування рахунку" - 2. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом». Відповідно до статті 1048 ЦК України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Підписавши заяву про приєднання до Умов та Паспорт споживчого кредиту Позивач був ознайомлений з умовами кредитування, в т.ч. і розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. «Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі». (Постанова Верховно суду від 3 червня 2015 року по справі №6- 100цс15) Необхідно при цьому зауважити, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 25 лютого 2015 р. у справі № 3 11гс15, від 25 березня 2015 р. у справі № 3-5гс15, від 22.01.2013 р. №5006/18/13/2012, від 24.09.2014 р. у справі № 6-122цс14, у постановах Вищого господарського суду України від 2 липня 2012 року у справі № 5006/18/13/2012, від 15.03.2017 р. у справі № 910/10308/15. Сутність інституту "безпідставно отриманого/набутого майна" визначає майно таким, що безпідставно набуте лише в разі відсутності правової підстави для набуття такого майна, договору, закону, тощо. Сама по собі наявність кредитного договору виключає можливість застосування до спірних правовідносин норм інституту безпідставного збагачення, надаючи права захисту з використанням норм зобов`язального права. Зазначені висновки було викладено ще в постанові КЦС ВС від 29 липня 2019 року у справі №756/3966/17, якою визначено "Необхідно при цьому зауважити, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання: "Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.").

Позивачкою не заперечується факт списання банком заборгованості по кредитному договору згідно Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 13520 грн., які були отримані ОСОБА_3 не з її волі. Оспорює списання відсотків в розмірі 4 202,15 грн.

Також позивачкою не оспорється дострокове розірвання депозитних договорів та перерахунок відсотків.

Позивачем не надано доказів, що договір підряду № 1КБ від 25.06.2012 розірвано сторонами або визнано недійсним у судовому порядку, відтак, позивач не довів, що правова підстава набуття відповідачем спірних грошових коштів - відпала.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що грошові кошти, про стягнення яких заявлено даний позов, стягнуті відповідачем на виконання Договору, суд прийшов до висновку що, вони набуті відповідачем за правової підстави та не можуть бути витребувані на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Також, не підлягають задоволенню й вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, інфляційні витрат оскільки вказані вимоги є похідними.

При таких обставинах позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.15,16, 1212 ЦК України, ст. ст. 77-81,141, 263, 265, 287 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення грошових коштів, безпідставно списаних банком відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач : ОСОБА_1 : АДРЕСА_1

відповідач : Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д, адреса для кореспонденції: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,30

Суддя Т.В. Остапчук