СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/92/25
ун. № 759/5005/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Дубини Т.М.

заявника ОСОБА_1

стягувача Лало В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії, рішення бездіяльність старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пономаренко А.С.,-

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії, рішення бездіяльність старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пономаренко А.С.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що в порушення вимог ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 5 Розділу V Інструкції організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністрества юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 відбулися передачі виконавчих проваджень без відповідного доручення керівника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А.В. Таким чином, не уповноваженим державним виконавцем в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністрества юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 здійснюється виконавчі у вказаному виконавчому провадженні. Крім того, відповідно до довідок Офісу Генерального прокурора № 21-351зп від 02.06.2025 та № 21-312зп від 26.05.2025, № 21-408зп від 03.07.2025 відповідно до яких здійснено відрахування аліментів за квітень - травень-червень 2025 року аліментів та квитанції АТ «Ощадбанк» до платіжної інструкції щодо перерахування аліментів за січень, лютий, березень 2025 року та березень 2023 року на розрахунковий рахунок Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Таким чином сума заборгованості не є вірною, яка зазначена в розрахунку заборгованості та не складає 305 002, 72 грн.

Вважає, що старшим державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. не наділена повноваженнями визнавати довідки розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, винесені державним викоанвцем від 18.03.2025, 31.03.2025, 05.05.2025 - недійсними.

Просив визнати протиправними дії старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ПОНОМАРЕНКО А.С. під час здійснення 30.06.2025 розрахунку про заборгованост; визнати неправомірним рішення та скасувати довідку-розрахунок державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.06.2025 року ПОНОМАРЕНКО А.С. ; визнати бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А.В. щодо відсутності організації контролю за діями старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. під час здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.06.2025; зобов`язати старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. та/або іншу уповноважену особу Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в провадженні якого перебуває виконавче провадження № 73796225 здійснити розрахунок заборгованості з урахуванням і надіслати ОСОБА_1 копію відповідної довідки-розрахунку, з відображенням в такій помісячно (в динаміці, з наростаючим підсумком) інформації про: розмір доходу, дійсний розмір аліментів який стягнуто, сплачені суми аліментів із зазначенням дати сплати; визнати протиправними дії старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. щодо визнання недійсними довідок розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, винесених державним виконавцем від 18.03.2025, 31.03.2025, 05.05.2025; визнати бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А.В. щодо відсутності організації контролю за діями старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. в частині визнання нею недійсними довідок розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, винесенех державним виконавцем від 18.03.2025, 31.03.2025, 05.05.2025.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2025 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду. Призначено розгляд скарги у відкритому судовому засіданні. Витребувано у Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1.

05.08.2025 року на адресу суду надійшли заперечення ОСОБА_3 на скаргу, у яких стягувач вказала, що змістом скарги та її матеріалами не доведено, що користуючись наділеними повноваженнями та правами, державний виконавець діяв з недотриманням законодавства та поза межами наданих йому повноважень. Також зазначила, що на її думку заявником пропущено строк для звернення зі скаргою. Передача виконавчого провадження між державними виконавцями в межах одного відділу звичайна адміністративна практика, яка не потребує обов`язкового окремого письмового доручення керівника в кожному випадку. Скаржник не довів відсутність повноважень у державного виконавця Пономаренко А.С. лише посилається на формальні припущення.Скаржник намагається зловживати процесуальними правами, щоб поставити під сумнів розрахунок заборгованості, хоча: не виконує зобов`язання щодо повної сплати аліментів; станом на 01.03.2025 заборгованість становила 398744,03 грн; довідка від 30.06.2025 є лише черговим уточненням поточної заборгованості.Оскільки боржник ОСОБА_1 , вважаючи, що державним виконавцем допущено порушення його прав у подальшому у 10 денний строк, не звертався з відповідною скаргою на бездіяльність державного виконавця безпосередньо до керівника в порядку вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», що має передувати зверненню до суду про визнання бездіяльності начальника. Тому такі вимоги є передчасними, оскільки відсутні і підстави для визнання бездіяльності начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відсутності організації контролю за діями старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. щодо не розгляду клопотання від 20.06.2025 року протиправною. Крім того, звертаю увагу суду, що вимоги стягувача які наявні у скарзі по провадженню № 759/80/25 частково розглянуто і дубльовано у провадженнях № 4с/759/58/25; № 4с/759/61/25; № 4с/759/54/25; № 4с/759/82/25 - де предметом розгляду у тому числі були доводи стягувача щодо неврахування державним виконавцем коштів, які ОСОБА_1 сплатив на розрахунковий рахунок, відкритий останнім на імя сина в «Ощадбанку». І хоча суди у попередніх провадженнях надали оцінку цим доводам, відмовивши у їх задоволенні, боржник продовжує писати скарги з тим самим доводом, розраховуючи на задоволення їх судом. Окрім того, дії боржника ОСОБА_1 з подання до суду скарг з тими самими свідчать про недобросовісне користування процесуальними правами та можуть бути розцінені як зловживання процесуальним правом у розумінні статті 44 ЦПК України.З урахуванням викладеного, вважаю, що скарга Лало В.В. подана зпропуском строку; є необґрунтованою; не містить доказів порушення прав скаржника, а тому не підлягає задоволенню судом.

05.08.2025 року від старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. надійшли матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1.

Боржник Лало В.В., який брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, підтримав подану скаргу, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Стягувач Лало В.Л., яка брала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення скарги, просила врахувати подані нею письмові заперечення на скаргу.

Представник Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання явку свого представника не забезпечили, на адресу суду надіслали клопотання, в якому просили провести судове засідання без участі державного виконавця.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення заявника, стягувача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За приписами частин другої, третьої статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (стаття 3 Закону).

Статтею 129-1 Конституції України закріплено обов`язковість судових рішень до виконання на всій території України. Крім того, обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства передбачених п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що Святошинським РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 73796225 з виконання судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини заробітку (доходи) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 13.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Водночас положення ст. 81 СК України та частини третьої ст. 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

З урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц, провадження № 61-45100сво18.

Згідно з частинами 1, 3, 4, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

При цьому, у відповідності до частини 13 приведеної статті, довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною 4 статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та витрати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 Сімейного кодексу України.

Форму розрахунку заборгованості зі сплати аліментів визначено в пункті 4 розділу XVI додатку 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до пункту 61 розділу V Інструкції № 162 банк відкриває поточний рахунок на ім`я малолітньої особи (дитини, яка не досягла 14 років) за зверненням її законних представників - батьків (усиновлювачів, прийомних батьків, батьків-вихователів) або опікунів у порядку, установленому в пункті 60 розділу V Інструкції № 162. Коштами на поточному рахунку, відкритому на ім`я малолітньої особи, розпоряджаються її батьки (усиновлювачі, прийомні батьки, батьки-вихователі) або опікуни після здійснення банком ідентифікації та верифікації цих осіб.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України, ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», виключним правом та обов`язком державного виконавця є здійснення розрахунків заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні. Кожний наступний розрахунок державного виконавця заборгованості боржника по аліментам робить нечинним попередній такий розрахунок державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 03.07.2025 року, відповідно до якої станом на 01.07.2025 року заборгованість по аліментам складає 301 372,72 грн, розрахунок проводився відповідно до отриманої заробітної плати боржника ОСОБА_1 .

Крім того суд зазначає, відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши надані документи на обґрунтування даної скарги, судом встановлено, що скаржником не долучено до матеріалів скарги жодних доказів, які б свідчили про те, що за даним розрахунком заборгованість зі сплати аліментів отримувалися стягувачем.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином заважаючи на вищевикладені обставини державним виконавцем здійснювалися дії щодо проведення дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», розрахунок заборгованості по аліментам за період з березня 2023 по червень 2025 складено державним виконавцем з дотриманням вимог частини першої ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5.

Разом з тим, звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 не довів суду належними та допустими доказами того, що користуючись наділеними повноваженнями та правами, державний виконавець діяв з недотриманням законодавства та поза межами наданих йому повноважень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку, що старший державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пономаренко А.С. під час проведення виконавчих дій у ВП НОМЕР_1 дотрималася вимог Закону України «Про виконавче провадження» та діяла в межах своїх повноважень, щодо бездіяльності начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) скарга не вмотивована, тому у підстави для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 247, 258-260, 447-453 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії, рішення бездіяльність старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пономаренко А.С. залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.О. Твердохліб