Номер провадження 2/754/3581/25
Справа №754/3384/25
31 липня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Сенюти В.О.,
секретар судового засідання - Каба А.В.,
позивачки - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційні втрати, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційні втрати.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» та оголошенням на офіційному сайті «Судова влада».
Відповідачка не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачки на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Вислухавши вступне слово позивачки, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 07.02.2011 Деснянський районний суд міста Києва ухвалив заочне рішення у справі № 2-720/11 за позовом КС «Аккорд» до ОСОБА_2 , яким позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь КС «Аккорд» заборгованість за кредитом в сумі 4751,70 грн., судовий збір 47,51 грн. та витрати на інформаційно - техніче забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.
Вказане заочне рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.
26.07.2012 між первісним кредитором КС «Аккорд» та новим кредитором ОСОБА_1 укладено договір № 26/7 про відступлення права вимоги та виконання зобов`язань.
Відповідно до п. 1.1. договору № 26/07 від 26.07.2012, первісний кредитор - КС «Аккорд», відступило належне право грошової вимоги до боржників за договорами, що зазначені в реєстрі боржників, на загальну суму 115684,82 грн., а новий кредитор приймає зазначене право грошової вимоги та на цю ж суму погашає первісному кредитору кредити його позичальників за договорами, що зазначені в реєстрі боржників, за рахунок вкладу, що зберігається у первісного кредитора, згідно договорів по залученню внеску (вкладу) членів кредитної спілки на депозитний рахунок № Т/319270-03.11.07 від 03.11.2007; № Т/319270-30.10.07 від 30.10.2007; Т/319270/2-03.11.07 від 03.11.2007 на ім`я нового кредитора.
17.02.2020 на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 17.02.2020, замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача у виконавчому листі № 2-720/11, який виданий Деснянським раойнним судом міста Києва з КС «Аккорд» на ОСОБА_1
02.06.2023 головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Жиглій В.М. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-720/11 від 16.03.2011, виданий Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Аккорд» заборгованість у розмірі 4751,70 грн., судовий збір 47,51 грн., та витрати на інформаційно - техніче забезпечення у розмірі 120,00 грн.
Відповідно до змісту постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4, стягувачем є ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 .
Згідно листа Десняснького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 05.02.2025 № НОМЕР_4 зазначено, що 30.12.2024 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти від боржника, в рахунок сплати боргу в розмірі 5680,20 грн., з яких кошти в розмірір 4919,21 грн. - борг, який перерахований на реквізити стягувача, кошти в розмірі 491,92 грн. перераховані в рахунок сплати виконавчого збору та кошти в розмірі 269,07 грн. перераховані в рахунок сплати витрат виконавчого провадження.
29.01.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка не виконувала тривалий час рішення суду, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором, відтак у позивачки наявне право на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.
Щодо періоду стягнення в порядку статті 625 ЦК України 3 процентів річних та інфляційні втрати, який заявлений позивачкою, а саме: з 26.07.2012 по 30.12.2024 за 12,5 років, суд приходить до наступного висновку.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому 30.12.2024 (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача припинилося.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який був прийнятий 15.03.2022та набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у постановах від 07.08.2024 у справі № 759/7103/23 (провадження № 61-5216св24), від 13.03.2024 у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст.ст.19, 27, 83, 175, 274-275, 280-289, 353 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційні витрати - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено - 31.07.2025.

Суддя В.О.Сенюта