Справа № 216/7546/24
провадження 2/216/911/25
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

17 липня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Цимбалістенко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Таганської Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради в особі голови Белоусової К. (далі - позивач) звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає наступне.

Гр. ОСОБА_2 має малолітню дитину, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України.

Гр. ОСОБА_2 не має паспорта та постійного місця проживання. Останнє відоме її місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка недбало ставиться до виконання батьківських обов`язків по вихованню і утриманню сина, належним чином не доглядає за ним.

Малолітній ОСОБА_3 двічі був госпіталізований до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» Криворізької міської ради, оскільки дитина втрачала вагу, у зв`язку з відсутністю у матері коштів на придбання дитячої суміші.

Через відсутність у гр. ОСОБА_2 паспорта та реєстрації місця проживання їй неможливо призначити в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому районної у місті ради державні соціальні допомоги.

Крім того, у малолітнього ОСОБА_4 відсутня медична декларація, що ускладнює проведення дитині обов`язкових медичних профілактичних оглядів.

Відповідно до інформацій КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» Криворізької міської ради та Криворізького міського центру соціальних служб відповідачка належним чином не доглядає за дитиною та не має коштів для придбання сину дитячої суміші, тому він втрачає вагу, що є небезпечним для здоров`я дитини.

Житло, в якому проживає малолітній ОСОБА_3 утримується в антисанітарному стані. У будинку АДРЕСА_1 не створені необхідні умови для життя, виховання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання родини, складеним працівниками служби у справах дітей виконкому районної у місті ради.

Службою у справах дітей виконкому районної у місті ради та Криворізьким міським центром соціальних служб неодноразово проводилася з відповідачкою індивідуально-профілактична робота щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків, яка не дала позитивних результатів. Гр. ОСОБА_2 не має бажання виконувати рекомендації вищезазначених державних структур з метою збереження для дитини біологічної родини. Тому, подальше перебування малолітнього ОСОБА_4 в біологічній родині є небезпечним для його життя та здоров`я.

Таким чином представник позивача просить суд:

-Позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Стягувати з гр. ОСОБА_2 на користь законного представника малолітнього ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

10 лютого 2025 року надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року було закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд.

Представник позивача - виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради у судове засідання не з`явився, до суду від представника надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.

Відповідач у судові засідання 30 січня 2025 року, 04 березня 2025 року, 24 березня 2025 року, 01 травня 2025 року та 17 липня 2025 року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , які були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній». Крім того створювались оголошення для виклику відповідача в судові засідання.

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою.

До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , має малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 дата видачі 26 червня 2024 року.

Гр. ОСОБА_2 не має паспорта та постійного місця проживання. Останнє відоме її місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України.

Відповідачка недбало ставиться до виконання батьківських обов`язків по вихованню і утриманню сина, належним чином не доглядає за ним.

Малолітній ОСОБА_3 двічі був госпіталізований до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №4» Криворізької міської ради, оскільки дитина втрачала вагу, у зв`язку з відсутністю у матері коштів на придбання дитячої суміші.

Через відсутність у гр. ОСОБА_2 паспорта та реєстрації місця проживання їй неможливо призначити в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому районної у місті ради державні соціальні допомоги.

Крім того, у малолітнього ОСОБА_4 відсутня медична декларація, що ускладнює проведення дитині обов`язкових медичних профілактичних оглядів.

Відповідно до інформацій КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» Криворізької міської ради та Криворізького міського центру соціальних служб відповідачка належним чином не доглядає за дитиною та не має коштів для придбання сину дитячої суміші, тому він втрачає вагу, що є небезпечним для здоров`я дитини.

Житло, в якому проживає малолітній ОСОБА_3 утримується в антисанітарному стані. У будинку АДРЕСА_1 не створені необхідні умови для життя, виховання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання родини, складеним працівниками служби у справах дітей виконкому районної у місті ради.

Службою у справах дітей виконкому районної у місті ради та Криворізьким міським центром соціальних служб неодноразово проводилася з відповідачкою індивідуально-профілактична робота щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків, яка не дала позитивних результатів. Гр. ОСОБА_2 не має бажання виконувати рекомендації вищезазначених державних структур з метою збереження для дитини біологічної родини. Тому, подальше перебування малолітнього ОСОБА_4 в біологічній родині є небезпечним для його життя та здоров`я.

Відповідно до рішення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 16 жовтня 2024 року № 490 «Про відібрання малолітнього ОСОБА_1 від матері, ОСОБА_2 » дитина була вилучена з сім`ї та влаштована до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня № 4» Криворізької міської ради.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 10.12.2024 року, визнано доцільним позбавити батьківських прав маму ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Суд погоджується з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ними батьківських обов`язків, відсутність прояву інтересу до здоров`я, навчання, виховання малолітньої дитини, що свідчить про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, з відповідача аліменти на утримання дитини необхідно стягнути з дня пред`явлення позову, а саме починаючи з 24 жовтня 2024 року.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Ухвалою суду від 26 листопада 2024 року позивача звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. , з розрахунку одна позовна вимоги немайнового характеру та одна вимога майного характеру (1211,20 грн.+ 1211,20 грн. = 2422,40 грн.)

Керуючись статтями керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 164, 165, 166 СК України,

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги позовом виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Роз`яснити, що батьки дитини позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника малолітнього, починаючи з 24 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2422 грн.40 коп.

6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

7. Сторони:

Позивач: виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, , адреса місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено та виготовлено 17 липня 2025 року.

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО