АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року

м. Чернівці

cправа № 727/3681/16

провадження 22-ц/822/418/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретаря Паучек І.І.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Реу Кристина Павлівна, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 червня 2016 року, головуючий у першій інстанції Семенко О.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

ОСОБА_1 у травні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей.

Зазначала, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Харкова 23 вересня 2006 року актовим записом № 593, розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 30 липня 2013 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказувала, що ОСОБА_2 проживає окремо з травня 2012 року, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і реалізації батьківських прав, з грудня 2013 року не бачився з дітьми, не цікавився їхніми справами, не турбувався їхнім здоров`ям, не забезпечував медичним доглядом, необхідним харчуванням, не цікавився відвідуванням дітьми дитячого садку, гуртків, влаштуванням до школи, не спілкувався з дітьми, ніяким чином не сприяв засвоєння ними загальних норм моралі, не створював умов для отримання ними освіти, не надавав їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляв інтересу до внутрішнього світу дітей.

Зазначала, що з березня 2013 року створила нову сім`ю, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрований у жовтні 2013 року, є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому ставлення та виявлення почуттів з боку чоловіка до всіх дітей є однаковим, останній займався влаштуванням дітей до школи, гуртків, вільний час проводять разом усією родиною.

Посилалася на те, що ОСОБА_2 є працездатною особою, не має хронічних хвороб, не надавав відомостей про укладення іншого шлюбу, наявність дітей та інших осіб, які знаходяться на його утриманні, тому слід визначити аліменти у твердій грошовій сумі.

Просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , у розмірі 1300 грн. на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 19 травня 2016 року до досягнення дітьми повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 червня 2016 року позов ОСОБА_1 , задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 1300 грн на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 травня 2016 року до досягнення дітьми повнолітня.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Шевчнеківського районного суду м.Чернівці від 15 серпня 2016 року с тягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Реу К.П., про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Реу К.П., в апеляційній скарзі просить заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на те, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини, які мають значення для справи, які дійсні стосунки склалися між батьком та дітьми, чи люблять діти батька та чи бажають з ним спілкуватися, та чи не завдасть процес обмеження спілкування дітей з батьком їм психологічної травми.

Вважає, що не заслуговує на увагу висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради, оскільки не взято до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Про розгляд питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не повідомлявся, надати свої пояснення або докази не мав можливості, думку дітей не заслухано, що свідчить про необ`єктивність такого висновку.

Під час судового засідання не була заслухана думка дітей та їх особисті пояснення щодо відносин з батьком, допитані лише свідки, які є заінтересованими особами.

Крім того, матеріали справи не містять висновків психолога, яким досліджувалось питання впливу батька на розвиток дітей, їх взаємні відносини, а також як вплине переривання контакту з батьком на самопочуття дітей.

Зазначає, що відсутні докази, які б свідчили про винну, умисну поведінку батька, який не бажає опікуватися та піклуватися про своїх дітей, або факти, які б свідчили що спілкування батька з дітьми є шкідливим, факти вчинення насильства, вживання алкоголю чи наркотичних речовин тощо.

В той же час є об`єктивним менша кількість особистих зустрічей між батьком та дітьми, у зв`язку з тим що, після анексії Криму, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали в різних населених пунктах, ОСОБА_2 після вимушеного переміщення, змушений був шукати роботу, житло та засоби до існування, важко було адоптуватися до нових умов життя.

Вказує, що любить своїх дітей та бажає спілкуватися з ними та дбати про них, з дітьми сформувалися тісні сімейні стосунки, діти з урахуванням віку знають та пам`ятають батька. Припинення спілкування дітей з батьком завдасть їм значної психологічної травми та відчуття покинутості.

Факт спілкування з дітьми підтверджується фотографіями, на яких ОСОБА_2 зображений спільно з дітьми та своєю матір`ю. На фото видно, що дітям подобається проводити час з батьком, між ними існують теплі стосунки, діти не почуваються у небезпеці поряд з ним.

Крім того, також дбав про фізичний розвиток дітей та сплачував їх відпочинок, прін-скрін переписок з ОСОБА_1 та підтвердження грошових переказів були подані разом з заявою про перегляд заочного рішення, та долучені до матеріалів справи.

При особистих зустрічах надавав матеріальну допомогу дітям, купував одяг, іграшки та інші необхідні речі. Наразі продовжує спілкуватися з дітьми.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Реу К.П., залишити без задоволення.

Вказує, що ОСОБА_2 надає юридичні послуги, твердження ОСОБА_2 , що він не знав про існування рішення про позбавлення його батьківських прав викликає здивування.

ОСОБА_2 з 2013 року по 2016 рік не проявляв бажання спілкуватися з дітьми, згадав про дітей після того як було винесено рішення про позбавлення його батьківських прав. Після цього ОСОБА_2 в період з 2017 року по 2019 рік мав декілька особистих зустрічей з дітьми, під час яких купував їх іграшки, одяг, робив спільні фото.

ОСОБА_2 не чинилися перешкоди у спілкуванні з дітьми.

ОСОБА_2 не надавалось утримання дітям, не зверталась за примусовим виконанням рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 червня 2016 року про стягненням аліментів.

Відповідно до висновків психолога ОСОБА_7 від 21 грудня 2015 року ставлення ОСОБА_2 до своїх батьківських обов`язків вкрай негативно впливає на духовний розвиток та психологічний стан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Враховуючи вік і розумовй розвиток дітей, вони усвідомлюють поведінку ОСОБА_2 , нехтування ними з боку біологічного батька, що принижує гідність дітей. Як наслідок викривляється нормальне позитивне сприйняття дітьми сім`ї і сімейних цінностей.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 лютого 2017 року чоловіком ОСОБА_8 усиновлено дітей, які на теперішній час виховуються і зростають в повноцінній родині з материнським та батьківським піклуванням.

Скасування рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 червня 2016 року про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суттєво і вкрай негативно вплине на життя та психічний стан дітей.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Реу К.П., підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, дійшов висновку про наявність підстав для захисту права ОСОБА_1 у спосіб позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 1300 грн на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 травня 2016 року до досягнення дітьми повнолітня.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив встановленим, що ОСОБА_2 з грудня 2013 року жодного разу не виявив бажання побачити дітей, не проявляв до них інтересу, не цікавився їх здоров`ям та станом, їх потребами, іншим чином не виявив бажання виконувати батьківські обов`язки та реалізувати права, що свідчить про умисне ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Мотивовано висновки суду першої інстанції показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , за якими ОСОБА_2 протягом багатьох років не проявляє до своїх малолітніх дітей жодного інтересу, не цікавиться їх здоров`ям та станом, їх потребами, не виявляє бажання виконувати батьківські обов`язки, матеріального утримання не надає.

Водночас судом першої інстанції враховано висновок Служби у справах дітей Чернівецької міської ради щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 1300 грн на кожну дитину щомісячно, судом першої інстанції враховано відсутність доказів щодо хронічних хвороб ОСОБА_2 , перебування ОСОБА_2 у іншому шлюбі, наявності на утриманні дітей та інших осіб, працевлаштування.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині наведеним нормам не відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Харкова 23 вересня 2006 року актовим записом № 593, розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 30 липня 2013 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі довідки житлово-будівельного кооперативу «Воробкевича 31-а» від 14 травня 2016 року №67 у квартирі АДРЕСА_1 просижають уповноважений власник ОСОБА_12 , донька ОСОБА_1 , зіть ОСОБА_8 , онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 квітня 2016 року №266/7 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батька малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 квітня 2016 року №01/02-24/1082 за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 квітня 2016 року №01/02-24/1082 ОСОБА_2 повідомлено про розгляд питання через родичів, останнє відоме місце проживання ОСОБА_2 с.Шевченкове Бердянського району Запорізької області, де проживають батьки ОСОБА_2 . Зі слів батьків ОСОБА_2 проживає на території Російської Федерації.

ОСОБА_2 без поважних причин самоусунувся від виховання малолітніх дітей, матеріально не утримує, не цікавиться навчанням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/1, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Згідно із частиною шостою статті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.

Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 523/19706/19.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 квітня 2016 року №266/7 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батька малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 квітня 2016 року №01/02-24/1082 за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей.

Заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Реу К.П., в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції безпідставно погодився з висновком Служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 квітня 2016 року №01/02-24/1082 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Так висновок ухвалений з порушенням процедури його надання, зокрема: розгляд за відсутності батька та відповідних законних підстав для цього.

Органом опіки та піклування не враховано відомості стосовно особи батька, його способу життя.

Виконавчим комітетом також не було з`ясовано, чому ОСОБА_2 не брав участь у вихованні та відвідуванні дітей.

Також висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками.

Тому висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 квітня 2016 року №01/02-24/1082, який має рекомендаційний характер, надано із порушенням вимог законодавства, є необґрунтованим.

Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22 (провадження №61-13923св23)).

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 541/939/22 (провадження № 61-1357св24) наголосив, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача, при цьому простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом у травні 2016 року, посилалася на те, що ОСОБА_2 з грудня 2013 року проживаючи окремо, не бачить дітей, не цікавиться життям дітей, не спілкується з ними, не турбується про фізичний і духовний розвиток дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу тим самим самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Заперечуючи проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у апеляційній скарзі зазначає, що після анексії Криму проживав з ОСОБА_1 у різних населених пунктах, після вимушеного переміщення змушений був шукати роботу, житло та засоби до існування, важко адоптувався до нових умов життя, тобто відсутність свідомого, умисного нехтування батьківськими обов`язками.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 з грудня 2013 року по травень 2016 року самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не бачить дітей, не цікавиться життям дітей, не спілкується з ними, не турбується про фізичний і духовний розвиток дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу.

Жодні з наведених обставин не доводять наявність в діях ОСОБА_14 винної поведінки та свідомого, систематичного ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У матеріалах справи немає доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, неможливість змінити поведінку батька у кращу сторону, а інтереси дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав.

ОСОБА_2 не є особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, тому розрив сімейних відносин з батьком не відповідатиме найкращим інтересам дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 «Проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести».

За таких обставин ОСОБА_1 не доведено необхідності застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані ОСОБА_1 , ані орган опіки та піклування не аргументували.

Отже, судом першої інстанції не враховано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батьків, так і для дитини.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19).

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі та ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу на спілкування, зустрічі ОСОБА_2 з дітьми, купування іграшок, одягу, надання грошових коштів в період з 2017 року по 2019 рік.

З урахуванням встановлених обставин справи, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема в частині їх права на спілкування з батьками та збереження зав`язків з ними обома, заперечення ОСОБА_2 проти позбавлення батьківських прав й бажання брати участь у вихованні дітей, суд першої інстанції дійшов висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є крайнім (винятковим) заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена, на порушення норм матеріального права.

Пленум Верховного суду України в пункті 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 вказано, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Ураховуючи наведене, колегія суддів визнає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до правила, встановленого частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, тому суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо заочного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 червня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 1300 грн на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 травня 2016 року до досягнення дітьми повнолітня.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 червня 2016 року в частині позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Реу Кристина Павлівна, задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 червня 2025 року в частині позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

В іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

І. М. Литвинюк