ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1193/25Головуючий по 1 інстанції
Справа № 708/192/25 Категорія: 304090000 Попельнюх А. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс»;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс» на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Сіроко фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.10.2021 між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого є ТОВ «Сіроко фінанс», та ОСОБА_2 був укладений договір позики № 77465978, відповідно до умов якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 10300,00 грн строком на 30 днів.

За умовами зазначеного договору позики позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути суму позики та провести плату від суми позики за весь час користування коштами позики в порядку і на умовах, що визначені договором позики.

Натомість відповідачка у встановлені умовами договору строки суму позики не повернула, проценти не сплатила, у зв`язку з чим за час користування коштами позики на її суму були нараховані проценти відповідно до умов договору, загальний розмір заборгованості становить 34896,40 грн.

04 січня 2022 року між ТОВ «Сіроко фінанси» (фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) був укладений договір факторингу № 025-040122, за умовами якого клієнт відступив фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги. Таким чином ТОВ «Сіроко фінанс» набуло права вимоги до ОСОБА_2 за договором позики № 77465978, яка на дату подання позовної заяви складає 34 896,40 грн, з яких сума позики складає 10300,00 грн, сума нарахованих і несплачених процентів становить 24596,40 грн.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Сіроко фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що позивач не надав жодних належних, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про перерахування кредитних коштів на рахунок відповідачки за договором позики № 77465978.

Суд зауважив, що відсутність в матеріалах справи первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано.

Не погодившись з рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2025 року, ТОВ «Сіроко фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про невиконання кредитором взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, у тому числі, вимог, претензій позичальника (відповідача), доказів відсутності перерахування коштів позики на зазначений в Договорі позики рахунок (виписки з рахунку) тощо.

Перерахування коштів позичальнику здійснювалося через платіжну систему ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» за номером банківської картки, вказаної відповідачем при укладенні договору позики, про що надано відповідне підтвердження.

Таким чином, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» безпоспосередньо не здійснює перерахування грошових коштів на рахунки позичальників. Перерахування здійснюється платіжною системою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес». ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в повному обсязі виконано обов`язок щодо перерахування коштів відповідачу, вказане засвідчує відповідний лист ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес».

З огляду на номер банківської карти можна дійти висновку, що карта, на яку було здійснено перерахування чином не підтверджує факт відсутності будь-яких рахунків у вказаному банку, а також не спростовує той факт, що отримав на такий рахунок кошти.

02 червня 2025 року до Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Смірнової А.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає. У відзиві, окрім іншого, зазначено, що сторона відповідача не зобов`язана доводити негативний факт, яким у даному випадку, є відсутність отримання коштів, якщо первинно обов`язок доведення факту їх перерахування покладено на позивача.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Смірнова А.О. просила стягнути з ТОВ «Сіроко фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 4000,00 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову в справі, що переглядається, становить 34896,40 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи наявна копія договору позики № 77465978 від 05.10.2021, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 (а.с. 37).

Вказаний договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора.

За умовами договору позики, за користування позикою клієнт сплачує Товариству базову процентну ставку у розмірі 1,99 % (тип фіксований). Знижена процентна ставка/день (застосовується у відповідності до умов програми лояльності) - 0,796 %. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, % (не застосовується в період карантину) - 2,70 %. Орієнтовний розмір процентів на позику річний 1144,56 %. Орієнтовна загальна вартість позики у гривні 12759,64 грн.

Відповідно до п. 4 Договору проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

Згідно з п. 5 Договору, підписанням цього Договору позики відповідач підтверджує, що ознайомлений на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». А також підтверджує, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі.

У пункті 12 Договору позики сторони вказали, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

04 січня 2022 року між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Сіроко фінанс» (фактор) було укладено Договір факторингу № 025-040122, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги і оплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений договором спосіб.

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 20.09.2023, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 20.09.2023 зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У позовній заяві ТОВ «Сіроко фінанс» вказувало на те, що кредитний договір був укладений первісним кредитором з ОСОБА_2 з використанням підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Матеріалами справи підтверджується, що для підписання договору позики ОСОБА_2 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали договір позики.

У той же час, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність обставин щодо надання коштів у позику в заявленому розмірі.

Колегія суддів зазначає, що у справах про стягнення коштів, наданих у позику, на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за договором позики та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Зважаючи на правову позицію Верховного Суду, висловленої у постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18), колегія суддів наголошує на необхідності доведення факту отримання позичальником грошових коштів. Хоча у спірних правовідносинах кредитором виступала не банківська, а фінансова установа, і Закон України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року №1591-ІХ суттєво змінив правове регулювання відносин у сфері платіжних послуг, стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» продовжує вимагати, щоб первинні документи фіксували факт здійснення господарської операції. У випадку перерахування коштів через платіжного оператора, належним та допустимим первинним документом, що беззаперечно підтверджує факт перерахування грошових коштів позичальнику, є офіційний звіт платіжного оператора, який детально описує транзакцію (дату, час, суму та реквізити карткового рахунку позичальника, на який були зараховані кошти). Такі звіти фіксують усі етапи господарської операції від кредитора до позичальника через платіжного оператора. Окрім наведеного, факт перерахування грошових коштів також може бути підтверджений платіжною інструкцією. Таким чином, незважаючи на динаміку законодавства та особливості фінансових установ, принципи доведення факту перерахування коштів залишаються незмінними.

Проте, дослідивши матеріали даної справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність відповідних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт видачі чи використання відповідачем коштів, наданих у позику. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором позики не містить даних про суми коштів, що були видані відповідачеві, сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за поданим в обґрунтування позовних вимог договором позики у розмірах, зазначених у розрахунку. Розрахунок заборгованості, на які посилається позивач у позові і який досліджувався судом першої інстанції, не є первинним документом, який підтверджує отримання позики, користування нею, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якому наполягає позивач.

Оскільки жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, матеріали справи не містять, колегія суддів висновує, що судом першої інстанції прийняте обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для його скасування відсутні.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, заявлених представником відповідача, колегія суддів зазначає.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції здійснювала адвокат Смірнова Анастасія Олегівна, що підтверджується Договором про надання правничої допомоги № 120 від 03.03.2025, ордером № 1243133 від 30.05.2025, актом про прийняття-передачу наданих послуг від 30.05.2025, платіжною інструкцією від 30.05.2025.

Згідно з п.п. 1.1 Договору про надання правничої допомоги № 120 від 03.03.2025, укладеного між адвокатом Смірновою А.О. та ОСОБА_5 (клієнт), адвокат зобов`язується за завданням клієнта надавати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвокта, необхідні для виконання цього договору.

Відповідно до п.п. 3.2 вказаного Договору, сторони домовилися, що сума гонорару за весь перелік наданих послуг, буде повністю сплачена клієнтом адвокату на його розрахунковий рахунок, відповідно до акта виконаних робіт, після виконання адвокатом всього обсягу правових послуг, включаючи як досудове врегулювання спору (збір доказів), так і судове, незалежно від результату вирішення спірних правовідносин.

Згідно з актом про прийняття-передачу наданих послуг від 30.05.2025 адвокат Смірнова А.О. (виконавець) надала ОСОБА_1 (клієнт) правничу допомогу у вигляді консультації зі спірного питання та складання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 120 від 03.03.2025, а замовник прийняв надані послуги (п. 1 Акта).

Вартість послуг становить: підготовка та написання відзиву на апеляційну скаргу 2000,00 грн (п. 2 Акта).

Відповідно до платіжної інструкції від 30.05.2025 ОСОБА_6 сплатила на рахунок ФОП ОСОБА_7 2000,00 грн, призначення платежу: «правнича допомога, складання відзиву на апеляційну скаргу від 21.05.25 у цивільній справі № 708/192/25, договір про надання правничої допомоги № 120 від 03.03.2025».

З урахуванням викладеного. колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати відповідача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена відповідачем.

Колегія суддів також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.09.2021 у справі № 910/7304/20, зокрема, що порядок оформлення адвокатом рахунку для оплати наданих ним послуг та оподаткування грошових доходів фізичної особи-підприємця та самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність за ставками внеску до бюджету перебуває поза межами предмету дослідження питання витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи умови договору про надання правничої допомоги № 120 від 03.03.2025, докази про надання правничої допомоги за цим договором у сумі, заявленій до стягнення, відсутність доводів позивача про наявність підстав для зменшення зазначеної суми, а також враховуючи, що даною постановою рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог залишено без змін, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати на правову допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, понесені відповідачем (за підготовку відзиву на апеляційну скаргу), підлягають відшкодуванню за рахунок позивача (скаржника) у розмірі 2000,00 грн.

Щодо стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає, що таке питання було вирішено районним судом в оскаржуваному рішенні і стороною відповідача вказане рішення в частині розподілу судових витрат не оскаржувалося. Таким чином, підстави для стягнення таких витрат у суду апеляційної інстанції відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс» на користь ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков