КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 - адвоката Ярошенка Д. В. щодо стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , третя особа: Кредитна спілка «ЗАРАЗ», про визнання електронного аукціону (торгів) та його результатів недійсними, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Князєва Сергія Володимировича на додаткову ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 квітня 2025 року в складі судді Мерзлого Л. В.,

встановив:

23.12.2024 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , третя особа: Кредитна спілка «ЗАРАЗ», про визнання електронного аукціону (торгів) та його результатів недійсними.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2025 року вказаний позов залишено без розгляду відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та на підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України скасовано заходи забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що 23.12.2024 адвокат Лата Н.Ф. з використанням системи «Електронний суд» подала позовну заяву в інтересах ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1, Державного підприємства "Сетам", ОСОБА_3 , третя особа: Кредитна спілка "ЗАРАЗ", про визнання електронного аукціону (торгів) та його результатів недійсними.

Адвокатом до позовної заяви долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1935 від 25.03.2004, договір про надання правничої допомоги від 02.08.2024, укладений між нею та ОСОБА_2 та ордер серії АА № 1152732 від 15.11.2024.

Судом встановлено, що електронний ордер серії АА з порядковим номером № 1152732 було згенерованого 01.11.2021 року адвокатом Князевим Сергієм Володимировичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2069 від 20.09.2011 року, видане Київською міською КДКА згідно рішення № 14-7-12 від 28.10.2004 року). При скануванні QR-коду на копії електронного ордеру серії АА № 1152732, неможливо перейти за посиланням на адвоката в ЄРАУ у зв`язку з накладенням на зображення цього QR-коду стороннього предмету у формі квадрату, що унеможливлює зчитування штрих-коду і відповідно перевірку адвоката в базі даних ЄРАУ. Адвокат Лата Н. Ф. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1935 від 25.03.2004 року, видане Київською міською КДКА згідно рішення № 8-10-6 від 25.03.2004 року) електронні ордери на офіційному вебсайт НААУ не генерує.

В підготовчому судовому засіданні адвокат Лата Н.Ф. підтвердила факт того, що ордера серії АА №1152732, виданого 15.11.2024 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2. у Ірпінському міському суді Київської області не існує, нею взято шаблон ордера та заповнено його необхідними відомостями.

За таких підстав суд дійшов висновку, що наданий представником позивача документ не може вважатися юридично значимим документом для цілей підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів ОСОБА_2 в суді, а тому позовна заява, яку від імені ОСОБА_2 було подано адвокатом Латою Н. Ф., яка не підтвердила свої повноваження, підлягає залишенню без розгляду.

21.04.2025 представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 - адвокат Ярошенко Д. В. звернувся до суду із заявою, в якій просив стягнути зі ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 судові витрати в сумі 9 500 грн.

Заява обґрунтована тим, що у відзиві на позовну заяву приватний виконавець зазначив орієнтований розмір судових витрат, а також зазначив про те, що документи, які підтверджують понесення судових витрат будуть надані протягом 5 днів після ухвалення судом рішення за результатами розгляду спору судом першої інстанції.

23 квітня 2025 року Ірпінським міським судом Київської області винесено додаткову ухвалу, якою стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 9500 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у відзиві на позовну заяву від 31.12.2024 представник приватного виконавця зазначив попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які приватний виконавець виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, що становить 20 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат представником приватного виконавця надано суду: Акт №1-1/2025 про надання правничої допомоги на підставі Договору №03-11 від 03.11.2023, в якому зазначено вид наданої правничої допомоги та їх вартість, загальна сума витрат складає 9500,00 грн; платіжну інструкцію №72537470 від 25.03.2025 на суму 9500,00 грн про перерахування коштів ОСОБА_1 на реквізити Адвокатського об`єднання «ЕФ ТІ ЛІГАЛ».

Оцінивши обґрунтованість клопотання представника відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді відповідає критерію реальності таких витрат, а тому заява підлягає задоволенню.

08.05.2025 представник ОСОБА_2 - адвокат Князєв С. В. подав апеляційну скаргу, в якій просити змінити додаткову ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 квітня 2025 року та зменшити на 50% судові витрати в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Посилається на те, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим, завищеним, не відповідає критеріям реальності, співмірності та пропорційності з предметом спору, а в зв`язку з тим, що позивач не був повідомлений про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, то останній був позбавлений подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, передбачене ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України.

02.06.2025 представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 - адвокат Ярошенко Д. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 квітня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи правом на надання відзиву не скористались.

В судовому засіданні представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 - адвокат Ярошенко Д. В. в задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Порядок розподілу витрат у разі залишення позову без розгляду визначено нормами статті 142 ЦПК України.

У частинах п`ятій, шостій статті 142 ЦПК України зазначено, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову в зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Положення частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України ідентичні нормам частин п`ятої, шостої статті 130 ГПК України.

Верховний Суд у постанові від 04 травня 2023 року в справі № 910/5911/22 зазначив, що в разі, зокрема, залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (пункт 8.11); при застосуванні частини п`ятої статті 130 ГПК України суд має встановити наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин (пункт 8.12).

Також Верховний Суд у пункті 6.5 постанови від 06 березня 2024 року в справі № 905/1840/21 сформулював висновок, що відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду можливе лише в випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою та викладена в постановах Верховного Суду від 20 червня 2023 року в справі № 925/1372/21, від 11 травня 2023 року в справі № 921/811/21, від 25 квітня 2023 року в справі № 924/341/22).

Згідно з частинами першою та другою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (постанова Верховного Суду від 26 липня 2024 року в справі № 736/1209/20).

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи, та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 (провадження № 61-10254св20).

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16, зазначено, що саме собою подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

У справі, яка переглядається, заявник не зазначив, а суд не встановив, які саме необґрунтовані дії були здійснені ОСОБА_2 під час розгляду справи та в чому вони полягали, чи діяла позивачка недобросовісно, пред`явивши позов, чи протидіяла правильному вирішенню спору, чи були її дії умисні й чим це підтверджується.

Та обставина, що представник позивача - адвокат Лата Н. Ф., поряд зі свідоцтвом на право заняття адвокатською діяльністю та договором про надання правничої допомоги від 02 серпня 2024 року, який містив повноваження адвоката здійснювати представництво клієнта в усіх судах загальної юрисдикції, надала сфальсифікований ордер, не може слугувати підставою для покладення відповідальності у виді відшкодування понесених відповідачем судових витрат на позивача ОСОБА_2 .

Відповідно до п.15 Положення про ордер на надання правничої допомоги,затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року №41 з відповідними змінами, відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер).

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу за наслідками залишення позову без розгляду на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

З огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена ухвала скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні поданої заяви про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Князєва Сергія Володимировича задовольнити частково.

Додаткову ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 квітня 2025 року скасувати.

У задоволенні заяви представника приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 - адвоката Ярошенка Д.В. щодо стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук