Справа № 216/1869/24
провадження 2/216/405/25
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

06 серпня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально- Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Цимбалістенко О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Радочин Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні місцевого суду, в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що сторони перебували у шлюбі між собою з 13 липня 2013 року. Шлюб був зареєстрований Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що було складено відповідний актовий запис за №394.

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені в серпні 2018 року. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, сторони мешкають окремо, не ведуть сумісного господарства, не мають спільного бюджету. Шлюб розірвано на підставі рішення суду.

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З квітня місяця 2023 року, через неналежний догляд, у тому числі і медичний, дитина забажала та почала проживати з позивачем. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину, не забезпечує її прожитковий мінімум, тобто вартісну величину, достатню для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, наявності набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

На підставі судового наказу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №216/5978/18, від 05 грудня 2018 року вирішено стягнути з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 25 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Наказ на виконанні не перебуває, так як позивач сплатив кошти відповідачу на утримання дитини наперед.

Таким чином, на підставі судового наказу стягнуті кошти на дитину, на користь відповідача, яка з дитиною вже не проживає. Відповідач не виконує обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а саме не виділяє регулярні кошти на придбання їжі, взуття, одягу, елементарних побутових речей, в котрих має щоденну потребу дитина. Вважаю, що є всі підстави для того, щоб припинити стягнення аліментів на користь відповідача. Через вказані обставини, позивач бажає отримувати аліменти від відповідача.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив:

- припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 , на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуто на підставі судового наказу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №216/5978/18, від 05 грудня 2018 р.;

- стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця, починаючи з моменту подачі даної заяви до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху до усунення недоліків.

Після усунення позивачем недоліків 28 квітня 2024 року ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

11 липня 2024 року позивачем долучені додаткові докази по справі.

30 січня 2025 року постановлено окрему ухвалу, якою повідомлено про неналежне виконання обов`язків з доставки судової поштової кореспонденції працівниками Міського відділення АТ «Укрпошта» № 46 по справі 216/1869/24 крім цього зобов`язано директора (керівника) Міського відділення АТ «Укрпошта» № 46 усунути недоліки в діяльності товариства.

На підставі ухвали суду від 15 травня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання 06 серпня 2025 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, раніше на адресу суду надходили заяви про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судові засідання 22 липня 2024 року, 10 жовтня 2024 року, 03 грудня 2024 року, 30 січня 2025 року, 06 березня 2025 року, 15 травня 2025 року, 15 липня 2025 року, 05 серпня 2025 року та 06 серпня 2025 року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації її місця проживання: АДРЕСА_1 , які були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 47.

На підставі судового наказу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №216/5978/18, від 05 грудня 2018 року вирішено стягнути з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 25 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно обстеження умов проживання виданого Виконавчим комітетом Центрально-Міської районної у місті ради від 29 лютого 2024 року за адресою АДРЕСА_2 , умови проживання задовільні. В квартирі чисто та затишно. Для виховання дитини створено належні умови для проживання. Зі слів малолітнього ОСОБА_3 з квітня 2023 року він живе у батька. Дитина не хоче повертатися до матері та жити разом з нею. Малолітній ОСОБА_5 має дружні та довірливі стосунки з батьком.

Згідно акту обстеження квартири у житловому приміщенні виданою ТОВ «ДИВОБУД» від 01 лютого 2024 року за адресою: АДРЕСА_3 проживають разом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Центрально-Міської районної у місті ради від 18 квітня 2024 року було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з його батьком ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

В пункті 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Таким чином право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Судом під час розгляду справи встановлено, що на даний час неповнолітній син сторін проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, тому підстави для стягнення з позивача аліментів відпали.

Таким чином, оскільки після набрання наказом суду законної сили, яким з позивача були присуджені періодичні платежі, змінилися обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, під час розгляду справи вимоги позивача знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною 3 ст. 181, ст. 182 СК України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

У пункті 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що з квітня 2023 року спільна дитина сторін не проживає разом з відповідачем та переїхала проживати до батька.

Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує відносно своєї неповнолітньої дитини, передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому позовні вимоги про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що також підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку(доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 19 березня 2024 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з позовом про стягнення аліментів до суду, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Водночас, при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір за вимоги про припинення стягнення аліментів сплачена сума судового збору у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 180-182 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

2.Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 , на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуто на підставі судового наказу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №216/5978/18, від 05 грудня 2018 року.

3.Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19 березня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

4.Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

5.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

6.Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

7. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

8.Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК.

9. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

10. Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (знаходження): АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (знаходження): АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено та виготовлено 06 серпня 2025 року.

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО