Номер провадження 2/754/3328/25
Справа №754/2751/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретарів с/з Шклярської К.Ю., Поліщук Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про витребування письмових доказів по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Споживчий Центр» в особі представника - Чайка І.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (оферти) №23.01.2022-100003575 від 23.01.2022 року в загальному розмірі 23 520,02 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалою суду від 27.02.2025 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

22.05.2025 року на адресу суду від сторони відповідача надійшли письмові пояснення по справі та клопотання про долученя до матеріалів справи письмових доказів.

Відповідач зазначає, що нею жодних документів по кредитному договору не підписувались, грошей остання не отримувала. В договорі та заявках, що є невід`ємною частиною договору не зазначен, а ні номер банківського рахунку, а ні сам банк куди позикодавець повинен надіслати грошові кошти у разі оформлення кредиту. Відповідач не мала жодного банківського рахунку і номера карти, який зазначений в платіжному дорученні позивачем. Після з`ясування, що у відповідача наявний банківський кредит, остання звернулась до позивача з метою повідомлення, що остання не отримувала кошти та кредит не оформляла. У зв`язку із ситуацією, яка виникла, відповідач звернулась до органів національної поліції у зв`язку із шахрайськими діями та неправомірним отриманням її персональних даних. Отже, відповідачем також було повідомлено до органів національної поліції України про те, що вона не отримувала грошових коштів, що її персональні дані невідомим шляхом було розміщено у позивача, а також на неї відкрито кредитний договір. Відповідач не мала банківського рахунку та карти, за якою було переказано кошти та відповідач не може нести персональну відповідальність за шахрайські дії третіх осіб, а тому у задоволенні позову просила відмовити.

Ухвалою суду від 28.05.2025 року судом було витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» докази, якими він обґрунтовує свої вимоги, зокрема документи, які підтверджують факт, а саме: на який рахунок були перераховані кредитні кошти; розмір отриманих боржником кредитних коштів та дати їх отримання, користування ними (виписку по рахунку, прибутковий касовий ордер, меморіальний ордер тощо); повна виписка по рахунку, відкритого за заявою від 23.01.2022 року; чи переукладався даний договір на нових умовах та на новий строк; з якого саме періоду виникла заборгованість із розбивкою щомісячно за кожною складовою із зазначенням здійснення погашень; детальний розрахунок щомісячно заборгованості із зазначенням всіх складових (тіло, відсотки); конкретно з якого саме періоду виникла заборгованість; сам кредитний договір (із зазначенням назви, а також вказати яким чином відбулась ідентифікація особи, її встановлення при підписанні кредитного договору); строк дії умов та правил; ким умови та правила були затвердженні, з наданням відповідних документів, із зазначенням внесених змін та періоду їх встановлення; підтвердження, що саме ці умови та правила діяли на момент укладення договору від 23.01.2022 року між банком та відповідачем; відомості чи сплачував боржник кредит, розмір та дати.

Вказаною ухвалою також було витребувано у Публічного акціонерного товариства «Київстар» інформацію коли видавалась та була активована сім картка на номер телефону НОМЕР_1 ; чи були перевипуски даної сім картки (період з 23.01.2022 року по 23.02.2022 року), якщо так, то зазначити коли саме, за чим зверненням і чи була якимось чином зафіксована ця подія; інформацію про СМС повідомлення, які направлялись 23.01.2022 року - 22.01.2022 року на номер телефону НОМЕР_1 ; інформацію про вхідні та вихідні дзвінки здійснені 23.01.2022 року - 22.01.2022 року на номер телефону НОМЕР_1 ; надати геолокацію (в зоні яких діючих базових станцій «Київстар» знаходився номер телефону НОМЕР_1 при відправленні смс - повідомлень саме 23.01.2022 року.

11.06.2025 року від ТОВ «Споживчий центр» на адресу суду надійшла заява, в якій зазначено, що позивач не є банком, відтак відкриття будь-яких банківських рахунків на ім`я відповідача не здійснювалось позивачем. Крім того, ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи.

07.07.2025 року на адресу суду від ПАТ «КИЇВСТАР» надійшла інформація, відповідно до якої: «… телефонний номер НОМЕР_2 був активований у 2007 році. Електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру НОМЕР_2 у період з 23.0.2022 року по 23.02.2022 року надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар» знеособлено (анонімно), без укладання письмового договору або реєстрації, відповідно до «Порядку реєстрації абонентів, які отримують телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі», затвердженого Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформації від 28.11.2017 р. №607 ( що діяв на той час) та за жодною особою номер зареєстрований не був.

При здійсненні пошуку в інформаційних системах Компанії за 23.01.2022 року, комунікаційним обладнанням Компанії зафіксовано здійснення вихідного SMS - повідомлення з номеру телефону НОМЕР_2 на телефонний номер НОМЕР_3 у кількості 1 шт. Під час направлення SMS - повідомлення, мобільне обладнання із SIM - картою НОМЕР_2 перебувало в зоні дії базової станції, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Гореничі, приватна будівля.

Згідно з даними, наданими відповідальним структурним підрозділом Компанії, 23.01.2022 року о 06 год. 13 хв. зафіксовано здійснення самостійної заміни SIM - карти з номером НОМЕР_2 на іншу SIM - карту з тим самим телефонним номером, без залучення фахівців ПрАТ «Київстар» або фахівців спеціалізованих партнерських магазинів «Київстар». Також, ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18 год. 34 хв. в дилерському магазині з назвою «Київстар», що належить іншій юридичній особі, здійснено пере випуск SIM - карти з номером НОМЕР_2 на іншу SIM - карту з тим самим телефонним номером…».

Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому, у позовній заяві представник позивача просив здійснювати розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в задоволені позову просила відмовити.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.

В позовній заяві зазначено, що 23.01.2022 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 23.01.2022-100003575 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилась згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору та заявки надано кредит у розмірі 16 000 грн. на 70 календарних днів.

Як слідує з матеріалів справи, кредит було отримано 23.01.2022 року о 18:08 год., а вихідне SMS - повідомлення з номеру телефону НОМЕР_2 на телефонний номер НОМЕР_3 було відправлено 23.01.2022 року о 17:23 год. за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Гореничі, приватна будівля.

Вказані обставини підтверджують заперечення відповідача про те, що вона з позивачем договору не укладала та кредиту не отримувала.

У даній справі відсутні докази того, що саме відповідач будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме відповідачем цього одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації відповідача у інформаційно - телекомунікаційній системі, відсутні докази отримання саме відповідачем коштів згідно з спірним кредитним договором.

Відповідно до листа АТ «ТАСКОМБАНК» №21038/56.2.3 від 28.05.2025 року встановлено, що станом на 28.05.2025 року клієнта за РНОКПП НОМЕР_4 в банку не зафіксовано.

У кредитному договорі реквізитами належного Позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів вказано картку VISA НОМЕР_5 , яка обслуговується в АТ «ТАСКОМБАНК». З наданого розрахунку видно, що відповідач жодного разу не здійснювала погашення заборгованості, оскільки як зазначає відповідач, вона не укладала даний кредитний договір.

Позивач не надав будь - яких доказів щодо вказаних обставин, не довів, що банківська картка, на яку було перераховано кошти належить відповідачу.

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» та п. 2.1.3. Правил, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 вказаного закону передбачено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Кодексу, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі.

Встановлено, що оспорюваний правочин було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Проте, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходив з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16 ц вказано, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку.

Також у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 зазначено, що «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Отже, на переконання суду, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання та отримання відповідачем кредитних коштів згідно вищевказаного кредитного договору.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За відсутності доказів надання відповідачу та отримання нею кредитних коштів вимоги позивача про стягнення з відповідача кредиту та відсотків є безпідставними, а тому у позові необхідно відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, суд покладає судові витрати, понесенні позивачем, на останнього.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 141, 259, 263-265, 279, 280-289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 28.07.2025 року.

Суддя Н.Д.Буша