Справа № 350/1622/19
Провадження № 22-ц/4808/1180/25
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

з участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Руда Христина Дмитрівна, на ухвалу Рожнятівського районного суду від 23 червня 2025 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Руда Христина Дмитрівна на дії державного виконавця та скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Руда Х.Д., звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Долинського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області.

Скаргу мотивовано тим, що Долинським відділом державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснюється виконавче провадження №74847767 з примусового виконання виконавчого листа №350/1622/19, виданого Рожнятівським районним судом Івано-Франківської 04.04.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання заяви і до повноліття дитини.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.02.2025 року у справі № 350/1557/24 розмір аліментів, визначений рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2019 року у справі №350/1622/19, змінено та вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

22 травня 2025 року у межах вищезгаданого виконавчого провадження державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 41 479,40 грн.

Вказану постанову боржник вважає незаконною та протиправною, просив поновити строк подання скарги; визнати дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герило В.І. у межах виконавчого провадження №74847767 протиправними; скасувати постанову старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герило В.І. про накладення штрафу на ОСОБА_1 від 22.05.2025 року, винесену у межах виконавчого провадження № 74847767.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 23 червня 2025 року відмовлено представнику скаржника ОСОБА_1 адвокату Рудій Х.Д. у поновленні строку на подання скарги.

Скаргу ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_1 , на дії державного виконавця та скасування постанови про накладення штрафу, особа дії якої оскаржуються: державний виконавець Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герило В.І., стягувач: ОСОБА_2 , залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Руда Х.Д., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу.

Вимоги скарги обґрунтовувала тим, що при постановленні ухвали суду порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначила, що про постанову про накладення штрафу представник скаржника дізналася 27.05.2025 року, отримавши відповідь на адвокатський запит від 19.05.2025 року. Суд не взяв до уваги об`єктивні часові рамки доставки кореспонденції ПАТ «Укрпошта» яка, як правило, займає щонайменше 2-3 робочих дні в межах однієї області. Враховуючи, що лист був відправлений 23.05.2025 року, а 24-25 травня були вихідними днями, отримання відповіді 26.05.2025 року або 27.05.2025 року є абсолютно реалістичним. Відсутність збереженого конверта з поштовим штемпелем, який би підтверджував точну дату отримання, не може бути безумовною підставою для відмови у поновленні строку, оскільки це є технічною обставиною, яка не заперечує факту отримання документу. Звертає увагу суду, що конверт, в якому надійшла оскаржувана постанова, дійсно не зберігся, що унеможливило його долучення як доказу.

Представник скаржника пояснила, що при подачі попередньої скарги 05.06.2025 року виникла ситуація, коли будь-які явні помилки в електронному суді не з`являлись, проте частина документів просто не збереглась або некоректно відобразилась після завантаження.

Такі випадки технічних збоїв в роботі електронних систем не завжди супроводжуються повідомленнями про помилки чи можливістю зробити скріншоти.

Проте це є об`єктивною реальністю функціонування Електронного суду, і такі обставини, на які учасник процесу не може вплинути, повинні бути визнані поважними причинами. Суд не мав права ігнорувати цей факт, вимагаючи неможливого документального підтвердження відсутності чогось (скріншотів помилок, які не з`являлись). Натомість, суд мав з`ясувати обставини та сприяти учаснику процесу у реалізації його права на доступ до правосуддя.

Представник апелянта просить скасувати ухвалу суду, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Правом на подачу відзиву державний виконавець Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не скористався.

Апелянт ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, його представник ОСОБА_5 надіслала на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не доведено поважності причин пропуску встановленого законом строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, а тому дійшов висновку про відмову у поновленні строку на оскарження дій державного виконавця та залишення скарги на дії державного виконавця без розгляду.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Долинським відділом державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснюється виконавче провадження №74847767 з примусового виконання виконавчого листа №350/1622/19, виданого Рожнятівським районним судом Івано-Франківської 04.04.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання заяви і до повноліття дитини.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.02.2025 року у справі № 350/1557/24 розмір аліментів, визначений рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2019 року у справі №350/1622/19, змінено та вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

22.05.2025 року у межах вищезгаданого виконавчого провадження державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 41 479,40 грн.

Судом встановлено, що скаржник 27.05.2025 року дізнався про оскаржувану постанову, отримавши відповідь Долинського відділу державної виконавчої служби на адвокатський запит, до якої, серед інших документів, була долучена постанова про накладення на ОСОБА_1 штрафу.

Із скаргою на дії державного виконавця представник ОСОБА_1 адвокат Руда Х. звернулася через Електронний суд 17.06.2025, тобто із пропуском 10 денного строку оскарження дій державного виконавця, посилаючись на поважність причин пропуску такого строку.

Перевіряючи доводи скаржника щодо безпідставної відмови судом у поновленні строку на оскарження постанови державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герило В.І. у межах виконавчого провадження №74847767 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 41 479,40 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За правилами частин першої, другої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18 зазначено, що виходячи з результату системного аналізу статей 123, 124, 126 ЦПК України із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

У постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 зазначено, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г».

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Руда Х.Д., як представник сторони виконавчого провадження, у порядку статті 447 ЦПК України, 18 червня 2025 року звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, вказавши, що про оскаржувані дії державного виконавця їй стало відомо лише 27 травня 2025 року.

Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності.

Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо).

З наведеного слідує презумпція обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні.

Як зазначено представником скаржника ОСОБА_5 , про постанову про накладення штрафу від 22 травня 2025 року, дізналась після отримання відповіді на адвокатський запит 27 травня 2025 року. Однак, як вірно встановив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи дане твердження не підтверджено належними доказами.

Представник скаржника також посилалась на «технічний збій», через який до скарги, поданої в електронному суді 5 червня 2025 року, не були долучені всі необхідні матеріали.

Наведе свідчить про те, що представник скаржника Руда Х.Д., маючи доступ до системи Електронний Суд, мала можливість перевірити належність виконання вказаного запиту, а саме чи завантажились всі долучені до скарги документи.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності непереборних обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Оскільки представником скаржника не спростовано наявності у неї можливості контролювати виконавче провадження та своєчасно отримувати інформацію про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, інших об`єктивних, що не залежали від її волі, обставин пропуску строку на подання скарги на дії/бездіяльність державного виконавця представником скаржника не наведено, суд першої інстанції правильно застосував положення статті 126, 449 ЦПК України, відмовивши ОСОБА_1 в інтересах якого діяла представник Руда Х.Д. у поновленні строку на подання скарги та залишивши таку скаргу без розгляду.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 126, 374, 375, 449 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Руда Христина Дмитрівна, залишити без задоволення, а ухвалу Рожнятівського районного суду від 23 червня 2025 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський