Номер провадження: 22-ц/813/2063/25
Справа № 501/1036/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»,

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Петрюченко М.І.,

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до АТ «АКЦЕНТ-БАНК» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії, в обґрунтування якої зазначив, що позивач є споживачем кредитних послуг АТ «АКЦЕНТ БАНК», має відкриту «Кредитну картку «Зелена» у даній банківській установі. 23.11.2023 року позивач став жертвою шахрайських дій на суму 12448,80 грн, тобто безпідставно списаних коштів з рахунку, відкритому у Акціонерному товаристві «АКЦЕНТ БАНК». Невідкладно після того, як позивач дізнався про незаконне списання коштів, він звернувся до клієнтської підтримки АТ «АКЦЕНТ БАНК» з повідомленнями про те, що зазначені транзакції вчинені не ним.

У відповіді на звернення, відповідач вказав, що Банком зроблено висновки, що списання з рахунку «Зелена» від 23.11.2023 року стало можливим внаслідок передачі ОТП-пароля від мобільного оператора та ПІН-коду картки за допомогою третіх осіб, які мали змогу зробити дублікат сім-картки та потрапити у застосунок АБанк24 та провести операції.

Позивач посилається, що ним не розголошувалась інформація третім особам про номери карткових рахунків, пін-коди та інша конфіденційна інформація, картки не губились, доступу до них треті особи не мали.

Двічі, а саме 29.11.2023 та 26.12.2023 року позивач звертався із скаргами до Національного банку України стосовно неправомірних дій відповідача.

У відповіді на скарги від 29.11.2023 та 26.12.2023 року Національний банк України зазначив, що під час проведеного розслідування порушень відсутні повноваження стосовно впливу на банки з метою вчинення певних дій на користь їх клієнтів.

Також, позивач вказує, що він звернувся із заявою про скоєння злочину до поліції, по якій досудове розслідування не розпочато.

Відповідач відмовився в добровільному порядку повернути належні позивачу грошові кошти, тому позивач змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Позивач просив суд зобов`язати АТ «АКЦЕНТ-БАНК» відшкодувати позивачу грошові кошти в розмірі 12448,80 грн; зобов`язати АТ «АКЦЕНТ-БАНК» відновити залишок коштів на його картковому рахунку до стану здійснення несанкціонованих операцій та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Іллічівський міський суд Одеської області рішенням від 04 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «АКЦЕНТ БАНК» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково. Зобов`язав АТ «АКЦЕНТ БАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 до стану здійснення несанкціонованих операцій.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, встановивши, що факт порушення прав ОСОБА_1 , як споживача, підтверджується сукупністю наявних у справі доказів. Позивач не мав наміру та волевиявлення на здійснення 23.11.2023 будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, використання кредитних коштів, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважував, після виявлення списання коштів з його рахунку відразу звернувся із заявою до поліції та повідомив банк. При цьому, 23.11.2023 зафіксовано зняття з рахунку позивача кредитних коштів, сума яких у подальшому фактично стала підставою для здійснення відповідних нарахувань банком за кредитним договором та причиною виникнення заборгованості за ним.

Суд першої інстанції вважав, що внаслідок шахрайських дій незаконно списані кошти, в зв`язку з чим зобов`язання АТ «АКЦЕНТ БАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 до стану здійснення несанкціонованих операцій, відповідає заявленому позивачем способу захисту з уточненням порядку його виконання, з огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «АКЦЕНТ-БАНК» просить скасувати рішення від 04 липня 2024 року Іллічівського міського суду Одеської області по справі № 501/1036/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ "А-Банк" про захист прав споживачів, зобов?язання вчинити певні дії, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ "А-Банк" про захист прав споживачів, зобов?язання вчинити певні дії, вирішити питання розподілу судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не погоджується з висновком суду та зазначає, що саме позивач втратив інформацію, що дала змогу провести вказані операції і що є порушенням як УіП так і п. 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року № 705. Дані операції проводились в застосунку А24, до якого було отримано доступ за допомогою фінансового номеру телефону позивача, його паролю від застосунку А24 та захисному коду, який було банком направлено на фінансовий номер телефону позивача. Зазначає, що той факт, що позивач звернувся до поліції з заявою жодним чином не доводить вину банку, також позивач у разі визнання його потерпілим має право на звернення до обвинуваченого з цивільним позовом в рамках кримінальної справи.

(2) Позиція інших учасників справи

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2024 року цивільну справу розподілено колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_2 , судді: Драгомерецький М.М., Громік Р.Д.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 14.08.2024 року відкрив провадження за апеляційною скаргою.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 року в цій справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А., у зв`язку з відрахуванням судді Дришлюка А.І. зі штату Одеського апеляційного суду у зв`язку з припиненням повноважень судді, відповідно до наказу голови Одеського апеляційного суду №66-ос від 11.04.2025 року.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 05.06.2025 року призначив справу до апеляційного розгляду на 17 липня 2025 року на 15 годину 30 хвилин.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025 року суддів: Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д. замінено на суддів Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.

АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та його представник ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження від 26.08.2024 року отримали 28.08.2024 року о 09:41:26 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 26.08.2024 року та копію апеляційної скарги отримав 28.08.2024 року о 09:41:26 та 12.08.2024 року о 18:31:14 відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 через електронну пошту надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Одеський апеляційний суд відмовив представнику ОСОБА_1 Єлісєєву Д.О. в приєднання відзиву на апеляційну скаргу з огляду на наступне.

Частиною 8 статті 14 ЦПК України передбачено, що реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно ч. 8 ст. 14 ЦПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Ураховуючи положення ЦПК України, посилання адвоката Єлісєєва Д.О. у відзиві на апеляційну скаргу що він зареєстрований в системі Електронний суд, колегія суддів звертає увагу, що представник позивача мав право подати заяву або в письмовій формі, або в електронному вигляді з використанням сервісу «Електронний суд», проте відзив на апеляційну скаргу подано адвокатом Єлісєєвим Д.О., який діє від імені ОСОБА_1 , на електронну адресу суду апеляційної інстанції електронною поштою з використанням електронного цифрового підпису, що дає підстави стверджувати, що заявник використав спосіб звернення до суду не передбачений чинним процесуальним законодавством.

Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та його представник Омельченко Є.В., ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 повістки-повідомлення отримали 25.06.2025 року о 20:24:48 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників процесу.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, про те що факт порушення прав ОСОБА_1 , як споживача, підтверджується сукупністю наявних у справі доказів. Позивач не мав наміру та волевиявлення на здійснення 23.11.2023 будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, використання кредитних коштів, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважував, після виявлення списання коштів з його рахунку відразу звернувся із заявою до поліції та повідомив банк. При цьому, 23.11.2023 зафіксовано зняття з рахунку позивача кредитних коштів, сума яких у подальшому фактично стала підставою для здійснення відповідних нарахувань банком за кредитним договором та причиною виникнення заборгованості за ним.

Суд першої інстанції вважав, що внаслідок шахрайських дій незаконно списані кошти, в зв`язку з чим зобов`язання АТ «АКЦЕНТ БАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 до стану здійснення несанкціонованих операцій, відповідає заявленому позивачем способу захисту з уточненням порядку його виконання, з огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є споживачем кредитних послуг Акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК», має відкриту «Кредитну картку «Зелена» у даній банківській установі, що підтверджується паспортом споживчого кредиту «Кредитну картку «Зелена», випискою по картці клієнта ОСОБА_1 .

Згідно виписки по картці від 23.02.2024 року протягом дня з 12.49 год по 13.42 год 23.11.2023 року по картці НОМЕР_1 здійснені операції багатьма транзакціями по списанню коштів на суму 12448,80 грн

ОСОБА_1 звернувся до клієнтської підтримки Акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» з повідомленнями про те, що 23.11.2023 року транзакції із списання коштів з його банківської картки вчинені не ним.

У відповіді на звернення, відповідач вказав, що Банком зроблено висновки, що списання з рахунку «Зелена» від 23.11.2023 стало можливим внаслідок передачі ОТП-пароля від мобільного оператора та ПІН-коду картки за допомогою третіх осіб, які мали змогу зробити дублікат сім-картки та потрапити у застосунок АБанк24 та провести операції.

Позивач 29.11.2023 та 26.12.2023 звертався із скаргами до Національного банку України стосовно неправомірних дій відповідача.

У відповіді на скарги від 29.11.2023 та 26.12.2023 Національний банк України зазначив, що під час проведеного розслідування порушень, відсутні повноваження стосовно впливу на банки з метою вчинення певних дій на користь їх клієнтів.

Позивач звернувся із заявою про скоєння злочину до поліції, по якій досудове розслідування не розпочато, що підтверджується копіями відповідей з відділу поліції.

Згідно з п. 140 розділу 7 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), в редакції на час виникнення правовідносин, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Відповідно до п.146 розділу 7 Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян (п. 148 Положення).

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв передачі ОТП-пароля від мобільного оператора та ПІН-коду картки за допомогою третіх осіб, які мали змогу зробити дублікат сім-картки та потрапити у застосунок АБанк24 та ініціювати платіжні операції.

Списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за розпорядженням і поза волевиявленням позивача і останній не повинний нести відповідальності за такі операції; при цьому, виявивши безпідставне списання коштів, позивач ОСОБА_1 відразу повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, передачі ОТП-пароля від мобільного оператора, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача.

Судом першої інстанції встановлено, що банк службове розслідування щодо несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку відповідача не провів, а вважає відповідача винним у несанкціонованих операціях по їх зняттю.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді».

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, апеляційний суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 зроблено висновок, що «при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідачем, обставин розголошення позивачем персональних даних, вчинення дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, внаслідок чого 23.11.2023 року з карткового рахунку останнього зняті кошти у сумі 12448,80 грн, не доведено.

Враховуючи викладене, та заперечення позивача щодо зняття вказаних коштів, банком не доведено, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції та зняття коштів 23.11.2023 року, тому колегія суддів вважає, що списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за здійснення таких платіжних операцій. Виявивши таке безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, ОСОБА_1 повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належної оцінки доводам сторін та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, зобов`язавши АТ «АКЦЕНТ БАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 до стану здійснення несанкціонованих операцій.

Помилковим є посилання скаржника на положення Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки вказаний закон втратив чинності з 01.08.2022 року, як і Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705 втратило чинність з цієї дати.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30.07.2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко