ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/985/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/2467/25 Категорія: 301030300 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ), третя особа ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вересні 2024 року він випадково дізнався про те, що на зазначений будинок органами державної виконавчої служби був накладений арешт та оголошено заборону на його відчуження. Оскільки у позивача не було жодної інформації про те, що він є боржником у будь-якому виконавчому провадженні, тому він звернувся до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту з будинку. На вказану заяву йому було надано відповідь, з якої вбачається, що згідно з Єдиним реєстром заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.12.2012 на підставі постанови головного державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Назаренка Є.І. №30936781 від 31.10.2012 було накладено арешт на майно ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , а саме на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та роз`яснено, що якщо особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позивач вказав, що власник домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є саме він - ОСОБА_1 , який має РНОКПП НОМЕР_2 , в той же час як боржником у виконавчому провадженні №30936781 є громадянин ОСОБА_1 , який має РНОКПП НОМЕР_1 .

Таким чином, арешт був помилково накладений на майно, яке належить не боржнику у конкретному виконавчому провадженні, а зовсім сторонній особі з таким же прізвищем, ім`ям і по батькові. Тобто наразі позивач, всупереч положенням ст. 41 Конституції України незаконно обмежений в своєму праві володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, тому просив суд скасувати арешт, накладений постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського МУЮ на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , який має РНОКПП НОМЕР_2 та стягнути судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2025 року позов задоволено.

Скасовано арешт, накладений на підставі постанови головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 30936781 від 31.10.2012 року (реєстраційний номер обтяження 13327295) на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 .

Стягнуто з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Ухвалюючи рішення, районний суд встановив, що спірний арешт накладений на майно ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , який не є та не був боржником по виконавчому провадженню. Боржником по виконавчому провадженню № 30936781 був ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави для висновку, що спірний арешт накладений без законних підстав, тому наявні підстави для задоволення позову, оскільки накладення спірного арешту перешкоджає вільному розпорядженню позивачу своїм майном.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Другий відділ ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення ухвалено при неправильному застосуванні судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у стягненні судового збору з Другого відділу ДВС у м. Черкаси.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відділ ДВС є органом державної виконавчої влади, який виконує покладені на нього державою функції примусового виконання рішень судів. У даній справі ДВС не виступав ініціатором спору, не є стороною приватного правовідношення і протиправні дії органу ДВС відсутні.

Також апелянт посилається на практику ВС, вказуючи, що якщо відповідачем є державний орган, який діяв у межах повноважень, судовий збір не стягується.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.1997 належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 6)

За інформацією Черкаського обласного державного нотаріального архіву зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Фіщук В.Я. за № 4832, покупцем за цим договором є ОСОБА_1 , 1961 року народження (а.с. 8).

Відповідно до адресної картки особи за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 05.08.1997 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 05.08.1997 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 20.03.2018 року (а.с. 7).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта право власності на будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до відповіді 25.11.2024 року другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міз жрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено про те, що згідно Єдиним реєстром заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 03.12.2012 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №30936781 від 31.10.2012, що видана головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Назаренком Є.І., накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що 01.11.2018 виконавче провадження №30936781 завершено на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження, а саме: у боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 4).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірний арешт накладений на майно ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , який не є та не був боржником по виконавчому провадженню. Боржником по виконавчому провадженню № 30936781 був ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

Встановивши вказані обставини, районний суд вірно прийшов до висновку, що арешт накладений без законних підстав та такий арешт перешкоджає вільному розпорядженню позивачу своїми правами.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України № 606-XIV « Про виконавче провадження», який діяв на час виникнення вказаних правовідносин, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з таким позовом про звільнення майна з під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд першої інстанції задовольнив позов та скасував арешт, накладений постановою державного виконавця.

Колегія суддів, з метою захисту прав власника майна, усунення невиправданої тяганини при вирішенні цього спору, погоджується з рішення районного суду та відхиляє доводи апеляційної скарги як необгрунтовані.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування або зміни вмотивованого та справедливого рішення районного суду.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2025 року.

Судді: