Справа № 737/1103/24
Провадження № 2/737/52/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н. Ю., за участі секретаря Решітько А. Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Куликівська селищна рада, про визнання заповіту недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Орлівка Куликівської територіальної громади помер його дядько ОСОБА_3 , який 03.09.2015 склав заповіт на його ім`я, посвідчений секретарем Орлівської сільської ради Бусел В. Я., зареєстрований у спадковому реєстрі 09.12.2024. При зверненні до приватного нотаріуса Пономаренка Є. П. йому стало відомо про існування заповіту померлого ОСОБА_3 на ім`я його дружини ОСОБА_2 , складеного та підписаного в Орлівському старостинському окрузі Куликівської селищної територіальної громади 16.08.2022. При огляді цього заповіту він виявив, що підпис заповідача відрізняється від справжнього підпису ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_3 , на його думку, не підписував особисто оскаржуваний заповіт, просить визнати його недійсним.

До початку розгляду справи по суті, 03.06.2025 ОСОБА_1 подав заяву про зміну підстави позову, в якій зазначив, що звертаючись до суду, як на підставу позовних вимог він зазначив несправжність, на його думку, підпису заповідача на заповіті. Проте, при подальшому з`ясуванні обставин даної справи він дізнався, що перед укладанням оскарженого заповіту на ОСОБА_3 , керуючись власними корисливими мотивами, здійснювала постійний тиск його дружина ОСОБА_2 , щоб він саме їй заповів земельні ділянки, які вказані в заповіті. Вона скористалась його важким та нестабільним психоемоційним станом, який був викликаний невиліковною хворобою (онкологія), на яку страждав та від якої помер ОСОБА_3 , та постійним зловживанням ним спиртними напоями. Факт постійного тиску на ОСОБА_3 та примусу його до укладання оскаржуваного заповіту зі сторони його дружини ОСОБА_2 можуть підтвердити свідки, про виклик яких він заявив клопотання суду раніше. Посилається на ч. 3 ст. 1257 ЦК України, відповідно до якої за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позовна заява надійшла до суду 24.12.2024. Головуючий суддя своєю ухвалою від 07.01.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив загальне позовне провадження у даній справі, призначив підготовче судове засідання, яке відкладалось до виконання ухвали про витребування доказів на підставі клопотання позивача. Ухвалою суду від 21.05.2025 підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

21.05.2025 судом задоволено клопотання позивача про допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Протокольною ухвалою суд відмовив матері позивача - ОСОБА_7 в задоволенні клопотання про залучення її до участі у справі у якості третьої особи. При цьому ОСОБА_7 надала рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 05.09.2014 про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та посилалась на те, що спадщина була оформлена на її брата ОСОБА_3 , який заповів належні їх матері ділянки її сину за усною домовленістю про поділ спадщини, однак змінив заповіт.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що біля 10 років тому була усна домовленість про те, що земельні паї, які належали його бабусі оформлюються на дядька ОСОБА_3 , а дядько напише на нього заповіт. Однак, на його думку дружина дядька ОСОБА_9 змусила його переписати заповіт. Після смерті дядька він поїхав до нотаріуса і дізнався про наявність ще двох заповітів. Оскільки в його матері і дядька колись була домовленість про паї, він вважає, що дядько уклав заповіт під тиском, який здійснювала на нього відповідач.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що померлий чоловік ОСОБА_3 був освідчений, працював головою колгоспу, розумів, що таке заповіт. Вона не була присутня і не втручалась у питання спадщини його матері та оформлення земельних паїв. Вона не знала про існування заповіту на позивача, дізналась тільки після смерті чоловіка у нотаріуса. Про існування заповіту, складеного чоловіком на їх дочку також не знала. Знала про існування заповіту на її ім`я, оскільки почалась війна, чоловік отримав повістку, мав намір йти воювати, однак його направили на обстеження, перед зверненням до онкоцентру, враховуючи таку ситуцію, пов`язану з війною, вони обоє написали заповіти один на одного. Згодом було підтверджено, що у чоловіка онкологія. Чоловік був розумним, авторитетним і знав, що робив, ніякого тиску на нього вона не чинила.

Представник Куликівської селищної ради в судове засідання не з`явився. Куликівська селищна рада надала письмові пояснення, згідно з якими позовні вимоги ОСОБА_1 вважає такими, що не підлягають задоволенню, справу просить розглянути у відсутність представника третьої особи.

Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення та доводи учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 54 роки в селі Орлівка Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 9).

Згідно з даними Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та відповідно до наданих копій заповітів встановлено, що

- 03 вересня 2015 року ОСОБА_3 заповів своєму племіннику ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва рілля площа 5,7879 га та 3,36,09 га і земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва сіножаті площею 0,5921 га та 0,5921 га, які знаходяться на землях Орлівської сільської ради, заповіт посвідчений секретарем Орлівської сілської ради Бусел Валентиною Яківною, зареєстровано в реєстрі 09.12.2024 (а.с. 10, 11);

- 20 листопада 2017 року ОСОБА_3 за випадок своєї смерті все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, і на що він за законами матиме право заповів своїй дочці ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Орлівської сільської ради Смолянко Л. С., зареєстровано в реєстрі 02.01.2018 (а.с. 33, 34);

- 16 серпня 2022 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, і на що він за законами матиме право заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , заповіт посвідчений старостою Орлівського старостинського округу Бусел Валентиною Яківною, зареєстровано в реєстрі 07.10.2022 (а.с. 35, 36).

Спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_3 заведена приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренком Є. П., № 97/2024, дата реєстрації 18.07.2024 (а.с. 12).

За даними спадкової справи № 97/2024, наданої приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренком Є. П., 18.07.2024 ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом її чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 64). Згідно з довідкою Орлівського старостинського округу Куликівської селищної ради Таценко В. А. на день смерті проживав у АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_2 , дочкою ОСОБА_11 , та двома онуками (а.с. 65). ОСОБА_12 надала заяву про те, що вона не має права та не претендує на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_3 (а.с. 70, 72).

29.10.2024 ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Кравченко Т. В. заяву про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 , посвідченим 03.09.2015 (а.с. 73, 74).

Згідно з даними клінічного аналізу крові № 18 від 16.08.2022 ОСОБА_3 мав незначні відхилення у показниках гемоглобіну, еритроцитів, лейкоцитів, лімфоцитів та інш. компонентів крові від референтних значень (а.с. 49).

Згідно з довідкою поліклініки Чернігівського медичного центру сучасної онкології Чернігівської обласної ради № 239 від 24 лютого 2025 року, ОСОБА_3 з 18.08.2022 перебував на обліку в КНП «Чернігівський медичний центр сучасний онкології», перебував на диспансерному обліку та лікуванні (онкологія, четверта стадія) (а.с. 50).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 знає давно, він був колись шанованою в селі людиною. Він був одружений, потім з`явилася ОСОБА_13 і його жінка від нього поїхала. Якісь час його мати проживала з ним, потім її забрала до себе дочка, мати позивача. Померлий ОСОБА_14 дружив з її братами, він тоді випивав. Він хотів поділити спадщину чесно по братськи. Останній раз бачила ОСОБА_3 біля п`яти років тому. Про написання ОСОБА_3 заповітів не знає нічого.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою позивача, померлий ОСОБА_3 був її двоюрідним братом. ОСОБА_3 жив не своїм розумом, а все робив, як казала дружина ОСОБА_9 . Колись він обіцяв поділитися паями з сестрою, а вийшло так, що залишив все своїй дружині, що вважає несправедливим. В розмові з ним чула, як він казав, що поділиться паями. Їй було відомо про заповіт на позивача, про існування інших заповітів дізналася вже після смерті ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з 2020 року вона староста села Орлівка, до цього була секретарем Орлівської сільської ради. Одного дня прийшли ОСОБА_14 обоє і сказали, що хочуть зробити заповіти один на одного, таким чином захистити один одного. ОСОБА_9 потім пішла платити мито, а ОСОБА_3 прочитав складений заповіт, розписався, потім пішов. ОСОБА_9 також підписала свій заповіт. Вони були спокійні, врівноважені, адекватні, тверезі. Також зазначила, що колись вона посвідчувала заповіт ОСОБА_3 на свого племінника ОСОБА_1 , але забула його зареєструвати, тому він був зареєстрований пізніше.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно з ч.1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1234 ЦК України передбачає право на заповіт. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною 1 с. 231 ЦК України передбачає, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно зі ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Верховний Суд має усталену правову позицію з питання визнання недійсним договору на підставі ст. 231 ЦК України, тобто правочину вчиненого із застосуванням фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, згідно з якою для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем (постанова Верховного Суду 18 лютого 2025 року у справі № 522/23679/17, постанова Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 907/113/18, постанова Верховного Суду від 18 грудня 2024 року у справі № 640/494/18).

Верховний суд зазначає, що з метою визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинно виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, а не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. З метою визнання правочину недійсним на підставі статті 231 ЦК України позивач має довести такі обставини: 1) факт застосування до нього, чи до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 484/3809/16 (провадження № 61-36524св18) зроблено висновок, що у разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи (дефект волі) з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

Оцінюючи надані стороною позивача докази суд дійшов висновку, що факт застосування до ОСОБА_3 зі сторони дружини ОСОБА_2 чи інших осіб фізичного чи психологічного тиску належними та допустимими доказами не підтверджений, доказів укладання заповіту проти справжньої волі ОСОБА_3 не надано, причинного наслідкового зв`язку між будь-якими діями ОСОБА_2 та вчиненням правочину, який оспорюється не встановлено.

Позивач не навів фактів фізичного чи психологічного тиску на заповідача. Слід зазначити, що часу складання оспорюваного заповіту він не знав, відповідно, доказів втручання у волевиявлення ОСОБА_3 з боку дружини чи інших осіб, які б співвідносились з часом вчинення заповіту не надав.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 навели суду загальні відомості про життя подружжя ОСОБА_14 , про обіцянки поділитися паями з сестрою, про те, що дружина керувала його вчинками і що він випивав. Свідчення цих осіб також не мають прив`язки до конкретного відрізку часу, що стосується складання оспорюваного заповіту, при цьому суд вважає за необхідне зазначити, що вплив відповідачки, яка нібито діяла з корисливих мотивів, на завадив спадкодавцю скласти ще два заповіти у 2015 та 2017 роках. Натомість свідчення ОСОБА_6 спростовують доводи позивача про те, що саме дружина змусила ОСОБА_3 переписати заповіт.

Окрім довідки про лікування ОСОБА_3 в онкоцентрі та його аналізів позивач не надав доказів про психоемоційний стан заповідача на час складання заповіту, викликаний фізичним чи психологічним тиском чи примусом зі сторони відповідачки чи інших осіб.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно з постановою Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 369/3186/17 при складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, які полягають в тому, що: по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом.

Частина 4 ст. 1254 ЦК України стосується тільки тих випадків, за яких новий заповіт визнано недійсним через дефект волі заповідача на підставі статті 225 ЦК України (заповідач у момент вчинення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними) чи статті 231 ЦК України (заповіт вчинено під впливом насильства), в таких випадках дія попереднього заповіту відновлюється.

Позивач оскаржує лише останній заповіт, але не попередній, який скасовує його права, що не змінить в цілому юридичного становища позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Куликівська селищна рада, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 30.07.2025.

Суддя Н. Ю. Рубаненко