НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 червня 2025 рокуСправа № 322/689/25

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Губанова Р.О.,

секретарка судового засідання Блажко О.П.,

за участю: заявниці ОСОБА_1 ,

представниці заінтересованої особи Бежанової А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Вільнянський відділ Державної міграційної служби України в Запорізькій області

про встановлення факту постійного проживання на території України,

встановив:

13.05.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій остання просить суд встановити факт, постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Дніпропетровськ, на території України станом на (24 серпня 1991 року), і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) до теперішнього часу.

Узагальненими доводами заяви є те, що заявниця звернулася до Вільнянського відділу ДМС України в Запорізькій області 13 жовтня 2023 року щодо отримання паспорта громадянина України вперше.

Паспорт громадянина СРСР, який належав заявниці, нею був втрачений, з повідомленням про втрату паспорта у відповідні органи не зверталась, паспорт громадянина України не оформлювала, а тому на даний час у ОСОБА_1 відсутні документи. Що посвідчують особу та підтверджують громадянство. Підставою не отримання паспорта громадянина України є погіршення здоров`я, а саме самостійно заявниця не може пересуватися.

Встановлення факту постійного проживання на території України, заявниці необхідно для отримання паспорта громадянина України, встановлення групи інвалідності, а також отримання соціальних виплат та пенсії.

Ухвалою судді від 14.05.2025 прийнято заяву і відкрито провадження у справі.

03.06.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення заінтересованої особи, в яких представниця не заперечувала проти встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 або за станом на 13 листопада 1991 року. В обґрунтування своїх пояснень зазначила, що 13.10.2023 заявниця звернулася до Вільнянського відділу ДМС у Запорізькій області із заявою про проведення перевірки належності до громадянства України у зв`язку з втратою паспорту колишнього СРСР, для подальшого отримання паспорта громадянина України. Вільнянським відділом ДМС У Запорізькій області направлено запити, щодо місця проживання заявниці, з відповідей яких можна припустити, що за станом на 24.08.1991 або за станом на 13 листопада 1991 року заявниця проживала постійно на території України.

За клопотанням заявниці викликані свідки.

Заявниця підтримала заяву з підстав зазначених у ній.

Представниця заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення заяви та встановлення відповідного факту.

Заслухавши заявницю, представницю заінтересованої особи, дослідивши письмові докази і допитавши свідків, суд дійшов таких висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровськ народилась ОСОБА_2 (російською мовою), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Після укладання шлюбу прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

5 грудня 1989 року шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 . Вказане свідоцтво видане громадянці ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з довідками Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 28.02.2024 за №861 та від 12.05.2025 за №1339 випливає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1999 року проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою КНП «Новомиколаївська БЛІЛ» НСР підтверджується, що ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенню зазначеного лікувального закладу в період з 07.05.2024 по 24.05.2024.

Свідок ОСОБА_6 , показав що заявницю знає, добре, оскільки остання проживає в сусідньому селі, та вони товаришують. Повідомив, що під час розмови з заявницею остання повідомляла, йому (свідку), що до проживання в с. Олексіївка, вона проживала в м. Дніпро, працювала дитячому будинку.

Свідок ОСОБА_7 , повідомив, що заявницю знає, оскільки є співмешканцями. Заявницю знає зі школи, разом навчалися, потім зійшлися жити разом і переїхали проживати в с. Олексіївка. Повідомив, що йому достеменно відомо, що заявниця в період з 1990 по 1991 рік проживала в Україні, на той час мала паспорт СРСР, потім його загубила, та не відновлювала, потім паспорт громадянина України не оформлювала, оскільки не мала документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення вимог заявниці, суд виходить з такого.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року (ч.2ст.3 Закону України «Про громадянство України).

За ст.1 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Відповідно до п.7 Порядку, провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року (ЗУ «Про громадянство України).

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Сукупність усіх досліджених доказів дає суду змоги дійти висновку, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року, і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявниці для отримання паспорта громадянина України, встановлення групи інвалідності, а також отримання соціальних виплат та пенсії.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263 265, 268, 273, 319, 430 ЦПК України, суд

вирішив:

заяву ОСОБА_1 , задовольнити повністю.

Встановити факт, постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровськ, на території України станом на 24 серпня 1991 року, і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року.

Реквізити учасників справи:

- заявниця: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутні;

- заінтересована особа: Вільнянський відділ Державної міграційної служби України в Запорізькій області, 70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, буд. 17, ідентифікаційний код: 37834773.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 23.06.2025.

Суддя Р.О. Губанов