Справа № 450/3029/24 Провадження № 2/450/438/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Дикій О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Стиранка М. Б. звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, в якому представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд встановити додатковий строк для ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном 3 (три) місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . На момент смерті матері позивачка проживала за кордоном і тривалий час не мешкала в Україні. Лише у 2024 році вона повернулася на батьківщину, де, прибираючи у будинку покійної матері, виявила заповіт. Цим заповітом, посвідченим 12 січня 2005 року о 10:00 у приміщенні Миколаївської сільської ради та зареєстрованим у реєстрі за №08, ОСОБА_3 заповіла усе своє майно дочці ОСОБА_1 . До моменту знаходження цього заповіту позивачка не знала про його існування. До спадкової маси належать житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки в Пустомитівському районі Львівської області. Право власності підтверджується державними актами серії ЛВ №099817, №011814, №098410 та №079538. Одразу після того, як у червні 2024 року позивачка дізналась про заповіт, вона звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Копійчак Є.В. з наміром оформити спадкові права. Однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії через пропуск шестимісячного строку на прийняття спадщини, передбаченого частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України, та порадив звернутись до суду. Зі слів позивачки, жодної спадкової справи після смерті матері не було заведено, що підтверджується витягом з Державного спадкового реєстру. Відтак, ніяких повідомлень про заповіт або виклики спадкоємців не надходило. На момент відкриття спадщини позивачка не проживала зі спадкодавцем і не знала про існування заповіту. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання відповідної заяви. Верховний Суд у низці постанов (зокрема, постанова від 06.09.2017 у справі №6-496цс17, постанова від 21.02.2024 у справі №760/4267/21, та інші) визнав, що необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною. Крім того, у вирішенні подібних справ суд зобов`язаний враховувати принцип свободи заповіту, як фундаментальну засаду спадкового права. З огляду на наведене, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку та встановити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 , просить позовні вимоги задоволити.

03.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі.

24.02.2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Стиранка М. Б. не з`явились, однак останній подав на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов просив задоволити.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Клопотань до суду не скеровував.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач звертається до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у три місяці з часу набрання рішення суду законної сили.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 78 років, у м. Львів, Львівської області, згідно копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 15.04.2010 року Миколаївською сільською радою Пустомитівського (теп. Львівського) району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 15.

Факт родинних відносин випливає із копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 26.04.1962 року, де батьками позивача вказано: батьком ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_3 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 своїм майном розпорядилась, склавши 12.01.2005 року заповіт, посвідчений секретарем Миколаївської сільської ради Микитюк А. Й., зареєстрований в реєстрі за № 08, згідно якого остання зробила заповідальне розпорядження на користь дочки ОСОБА_1 (все майно, де б воно не було і з чого б не складалося, все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом матиме право).

Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77414741 від 21.06.2024 року.

У той же час у матеріалах справи відсутня інформаційна довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), що б підтверджувало той факт, що такий є чинний та не скасовувався.

Належне на праві власності ОСОБА_3 майно знаходиться в с. Підсоснів, Пустомитівського району, Львівської області, а саме житловий будинок під АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_6 від 22.03.2002 року, земельні ділянки в Пустомитівському (теп. Львівському) районі Львівської області, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 079538 від 09.09.2004 року (кадастровий номер земельної ділянки № :07:001:0167), серії ЛВ №011814 від 10.08.2004 року (кадастровий номер земельної ділянки № :12:001:0007), серії ЛВ №099817 від 05.10.2004 року ( кадастровий номер земельної ділянки № 1 - :10:001:0188, № 2 - :06:001:0245 та № 3 - :05:001:0084), серії ЛВ №098410 від 06.09.2004 року.

Із листа № 37/01-16 від 05.06.2024 року гр. ОСОБА_1 , за підписом приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Копійчак Є. В. вбачається, що на її усне звернення про видачу свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Копійчак Є. В. від 05.06.2024 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 гр. ОСОБА_3 повідомлено, що для оформлення спадкових прав пропущений встановлений чинним законодавством строк для прийняття спадщини, тому рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання спадкування.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, беручи до уваги положення ЦК України та надані у матеріалах справи докази, вбачається, що можливим є віднесення позивача ОСОБА_1 до першої черги на спадкування за законом.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що у матеріалах справи відсутня інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), чи будь-які інші відомості, що б підтверджували той факт, що такий є чинний та не скасовувався самою спадкодавцею. Стороною позивача не було ініційовано клопотання про витребування такого для підтвердження вищевказаного.

Також суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які достовірні документи, які б підтверджували зареєстроване місце проживання спадкодавиці ОСОБА_3 станом на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також немає жодних офіційних відомостей про те, з ким саме вона проживала на час своєї смерті або хто міг бути потенційним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном відповідно до положень частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, стороною позивача не доведено факту відсутності інших спадкоємців за законом, які могли прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки той факт, що після смерті останньої спадкова справа не заводилась (Витяг зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77414741 від 21.06.2024 року) не виключає наявності інших спадкоємців. У зв`язку з цим, суд не має змоги достовірно встановити, хто фактично вступив у володіння або управління спадковим майном після її смерті, і, відповідно, підтвердити наявність або відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину фактично.

Як вказує, представник позивача у позовній заяві, станом на момент смерті ОСОБА_3 , її донька позивач ОСОБА_1 перебувала закордоном та довгий час в Україні не проживала, лише у 2024 році позивачка повернулась в Україну та дізналась про заповіт, яким матір на випадок її смерті заповіла все своє майно їй, зазначає, що раніше про наявність такого заповіту останній відомо не було, однак доказів перебування закордоном останньої суду представлено в процесі розгляду справи не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У той же час, суд критично оцінює доводи позивача щодо пропуску нею строку для прийняття спадщини з поважних причини, зокрема у зв`язку з тим, що тривалий час перебувала закордоном та дізналась про наявність заповіту аж у 2024 року, коли повернулась в Україну, оскільки ОСОБА_3 померла у 2010 році, а звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та до суду із позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відбулось у 2024 році, тобто, після спливу чотирнадцять років після смерті ОСОБА_3 . Такий тривалий строк пропуску сам по собі не може вважатись незначним чи технічним, а повинен бути ретельно обґрунтований і підтверджений документально.

Враховуючи, що позивач протягом усього цього часу не вживала будь-яких дій, спрямованих на встановлення свого спадкового статусу (зокрема, не зверталась до органів місцевого самоврядування, не перевіряла спадковий реєстр, не комунікувала з потенційними сусідами чи родичами спадкодавиці тощо), відсутні підстави вважати, що саме необізнаність про заповіт виникла внаслідок об`єктивних, непереборних обставин, що не дає суду підстав для висновку про наявність поважних причин у розумінні статті 1272 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Правова позиція Верховного суду України при розгляді справи № 6-1486цс15 передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, вбачається, що жодних доказів наявності поважних причин для пропуску строку для прийняття спадщини позивачкою суду не представлено, клопотання про витребування таких чи допит свідків заявлено не було. Окрім того, не наведено доказів на підтвердження факту чинності заповіту, відсутності інших спадкоємців, окрім неї, які могли бути зареєстровані та фактично проживати із померлою. За таких обставин, суд вважає відсутніми правові підстави для визнання поважними причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини й визначення додаткового строку для її прийняття.

Враховуючи вищенаведене, заявлені позивачкою позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1235, 1261-1265, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 141, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 15.04.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук