Справа № 674/714/25
Провадження № 2/674/552/25
РІШЕННЯ

іменем України

30 липня 2025 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Барателі Д.Т., за участю секретарів судового засідання Бойчук С.В., Калянової І.Ю., позивачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Наталюка Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення юридичного факту,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник- адвокат Наталюк Н.М., звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення юридичного факту.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з квітня 2002 року почала проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , вела з ним спільний побут та господарство, мала спільний бюджет та майно, разом виховували її дітей від попередніх шлюбів. Протягом їх спільного життя ОСОБА_2 виховував та утримував її дітей, як своїх рідних, оскільки інших дітей не мав. В червні 2022 року у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації, спочатку перебував на службі у військовій частині в АДРЕСА_1 , пізніше виконував бойові завдання у Донецькій області.

Вказує, що 23 вересня 2022 року отримала адресоване їй сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ОСОБА_2 зник безвісті 07 вересня 2022 року неподалік с. Опитне Покровського району Донецької області під час виконання бойового завдання по виявленню та знищенню противника.

Після зникнення чоловіка, залишилась без будь-якої підтримки, оскільки за життя ОСОБА_2 був єдиною опорою для неї та дітей, був їх підтримкою, постійно допомагав доньці та сину. Саме тому звернулась до військової частини НОМЕР_1 про надання допомоги у розшуку ОСОБА_2 , а також про виплату їй належного останньому грошового забезпечення, як члену сім`ї безвісно відсутнього військовослужбовця, зокрема як особі, що перебувала на його утриманні та проживала з ним однією сім`єю з квітня 2002 року по день зникнення. Однак командиром військової частини було відмовлено у вказаних виплатах у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих її право на такі виплати та її перебування на утриманні безвісти зниклого військовослужбовця. Вказаний наказ командира військової частини оскаржувала до Хмельницького окружного адміністративного, однак їй було відмовлено та роз`яснено право на звернення до суду у порядку цивільного судочинства для підтвердження за нею соціально-правового статусу, на підставі якого їй могла би бути призначена та виплачена грошова допомога, а тому звертається до суду та просить встановити факт її перебування на утриманні зниклого безвісти ОСОБА_2 з серпня 2021 року по 07 вересня 2022 року. Встановлення цього факту необхідно їй для реалізації права на отримання пільг та виплат, як члену сім`ї військовослужбовця.

На підтвердження факту перебування на утриманні, позивачка, серед іншого, вказала на здійснення ОСОБА_2 переказів (автоплатежів) на її картковий рахунок, які були ініційовані останнім, оскільки, навіть перебуваючи на службі в Збройних Силах він піклувався про її матеріальне забезпечення.

Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року позовну заяву прийнятно до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 05 червня 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, вказаною ухвалою було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. Пояснила, що з ОСОБА_2 спільно проживала з 2001 року у її будинку як сім`я. До того перебувала у двох зареєстрованих шлюбах, має дітей; з другим чоловіком ОСОБА_3 не розлучалася до його смерті у 2013 році. ОСОБА_2 ставився до її дітей як батько, власних дітей не мав.

Брав участь в АТО (2014-2016 рр.), у 2022 році мобілізований. 07 вересня 2022 року зник безвісти під час виконання бойового завдання.

Під час спільного проживання вели спільний побут і бюджет. Позивачка працювала соціальним працівником до 2021 року, після звільнення перебувала на утриманні ОСОБА_2 . Після мобілізації він переводив їй кошти, які надходили до грудня 2022 року. Пільги як учасника бойових дій оформлені на її адресу.

Просила встановити факт перебування на утриманні безвісти зниклого ОСОБА_2 .

Представник позивачки - адвокат Наталюк Н.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив їх задовольнити та встановити факт перебування позивачки на утриманні безвісти зниклого ОСОБА_2 з серпня 2021 року по вересень 2022 року, оскільки саме в цей період позивачка ніде не працювала, її утримував фактично "цивільний" чоловік, з яким вони вони проживали разом та вели спільне господарство. Вказав, що про перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 перш за все свідчать його дії спрямовані на її матеріальне (грошове) забезпечення шляхом встановлення автосписання з його картки на карту позивачки.

В судове засідання представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 не з`явився, хоча про час, дату та місце його проведення повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву на позов у визначений судом строк не скористався. Однак в матеріалах справи наявна заява представника відповідача ОСОБА_4 про розгляд справи у відсутності представника Військової частини НОМЕР_1 .

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що у позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації ОСОБА_2 був мобілізований та перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 як військовослужбовець військової служби за призовом під часмобілізації на особливий період з 15 червня 2022 року, що підтверджується копією довідки від 20 червня 2022 року № 84/2230.

23 вересня 2022 позивачка ОСОБА_1 отримала адресоване їй сповіщення сім`ї №24, від ІНФОРМАЦІЯ_1 (датоване 23 вересня 2022 року № 2/2101), про те, що її чоловік - механік-водій 3-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 1-ої механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вірний військовій присязі, у бою за Батьківщину близько 08.55 год 07 вересня 2022 року неподалік с. Опитне Покровського району Донецької області, під час виконання бойового завдання по виявленню та знищенню сил противника, зник безвісті.

19 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання допомоги у розшуку цивільного чоловіка ОСОБА_2 , який зник безвісти під час виконання бойових завдань за проходження військової служби у вказаній військовій частин, а також про виплату їй грошового забезпечення та інших виплат, належних останньому. До вказаної заяви додала ряд наявних у неї документів.

Однак наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2023 № 1505 відмовлено у виплаті грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, належних ОСОБА_2 , який зник безвісти, на підставі абз. 4 п. 5 Порядку № 884 щодо подання заяви особами, що не зазначені в п. 7 вказаного Порядку. Одночасно у наказі роз`яснено ОСОБА_1 , що прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення не позбавляє її права звернутися до командира військової частини повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Також із витягу із вказаного наказу командира військової частини НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви в частині здійснення виплат, оскільки із наданих останньою документів не вбачається її перебування на утриманні ОСОБА_2 .

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що не погоджуючись із рішенням командира військової частини НОМЕР_1 та вважаючи його протиправним, оскаржила його до Хмельницького окружного адміністративного суду, однак також отримала відмову. Однак все ж суд дійшов висновку, що позивачка має право звернутись до суду у порядку цивільного судочинства для доведенням наявності у неї підстав для підтвердження за собою певного соціально-правового статусу з метою подальшого призначення та виплати грошової допомоги сім`ї військовослужбовця.

Тому позивачка ОСОБА_1 звертається до суду із вимогою про встановлення факту перебуванні на утриманні ОСОБА_2 .

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 . До складу її сім`ї, серед інших, входить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - співмешканець. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно перебували у цивільному шлюбі та проживали разом, а також вели спільне господарство з 2002 року за вказаною адресою (на підтвердження чого стороною позивача долучено довідки Іванковецького старостинського округу Дунаєвецької міської ради від 03 квітня 2025 року № 135, від 09 квітня 2025 року № 155 та від 03 квітня 2025 року № 136 з виписками з погосподарських книг за 2001-2025 роки).

Відомостями форми ОК-5 з Пенсійного фонду України підтверджується, що ОСОБА_1 з 02 серпня 2021 року не працює. Вказане також підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 , звідки встановлено, що згідно з наказом від 30 липня 2021 року № 35-н, копія якого також долучена до позовної заяви, останню звільнено з посади соціального робітника за угодою сторін, після чого 10 вересня 2021 року їй було призначено виплату допомоги по безробіттю, яку припинено 30 травня 2022 року.

Із доданих до позовної заяви документів вбачається, що з часу мобілізації ОСОБА_2 до Збройних Сил України останній систематично переказував кошти на банківську картку ОСОБА_1 .

Так, банківською випискою АТ "КБ "ПриватБанк" про рух коштів по картці/рахунку ОСОБА_1 за період з червня по грудень 2022 року підтверджуються надходження шляхом автоплатежів та переказів з карти ОСОБА_2 грошових коштів у різних сумах (100, 510, 5000, 8000 грн. Вказане також було підтверджено учасниками справи під час судового розгляду.

Наявність інших доходів у позивачки, окрім вищевказаних, після її звільнення та припинення виплат по безробіттю до зникнення безвісти ОСОБА_2 судом не встановлено.

Із матеріалів, долучених до позову та обставин, встановлених у судовому засіданні, вбачається, у ОСОБА_2 іншої сім`ї та дітей не було, його батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Одночасно позивачка надала суду докази на підтвердження її перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , з яким шлюб було розірвано, та з ОСОБА_3 , з яким спільно проживала до 2001 року, та який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (копії свідоцтв про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , про одруження серії НОМЕР_5 та про смерть НОМЕР_6 ); копії належних ОСОБА_2 особистих документів, як доказ того, що саме у неї зберігаються оригінали таких документів, а також копії спільних сімейних фотознімків.

Свідок ОСОБА_8 вказала, що є односельчанкою позивачки, добре знайома з нею та її чоловіком ОСОБА_2 і їй достовірно відомо, що останній проживав з ОСОБА_1 в її будинку з 2001 року, вони вели спільне господарство, фактично проживали як чоловік і дружина, діти, в свою чергу, називали ОСОБА_2 татом. Близько півтора року ОСОБА_2 перебував в зоні проведення АТО, повернувся звідти, в 2022 році був мобілізований на військову службу, однак у вересні того ж року зник безвісти. Підтвердила, що ОСОБА_2 постійно підтримував сім`ю фінансово, повністю утримуючи дружину ОСОБА_9 , яка ніде не працювала.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є дочкою позивачки ОСОБА_1 , яка проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , який особисто їй фактично замінив тата, адже з її дитинства жив з ними, виховував, утримував, одягав, навчав, любив як власну дитину. Вказала, що ОСОБА_2 офіційно не працював, однак постійно їздив на заробітки, працював на будівництвах в м. Дунаївці, м. Хмельницькому та в м. Харкові. Мама ж за станом здоров`я, відколи їй зробили операцію, не працювала, а тому її утримував ОСОБА_2 . Також їй відомо, що батько, тобто ОСОБА_2 , перебуваючи на військовій службі, з метою забезпечення (утримання) її мами встановив щомісячний автоплатіж на її картку.

Свідок ОСОБА_11 зазначила, що є подругою з дитинства та кумою позивачки. Своїми показами підтвердила суду, що ОСОБА_2 приїхав в с.Сивороги на роботу в колгосп приблизно в 2000-2001 роках, там познайомився із ОСОБА_9 , з якою незабаром почали разом проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, ОСОБА_2 мав мотоблок, обробляв землю, заробляв кошти, постійно їздив на заробітки, щоб утримувати сім`ю, дбав про дітей, забезпечував їх, вчив та одягав. Всі зароблені ним кошти йшли на утримання сім`ї. Позивачка ОСОБА_1 після перенесеної операції не працювала, а тому ОСОБА_2 фактично самостійно утримував дружину та дітей.

Свідок ОСОБА_12 , яка є рідною сестрою позивачки, суду вказала, що ОСОБА_2 в 2001 році приїхав із Закарпаття на роботу в колгосп в с. Сивороги, в той час ОСОБА_9 працювала в столовій колгоспу, там познайомились, пізніше почали жити разом. ОСОБА_2 виховував дітей позивачки, ставився до них як до рідних. Одночасно ОСОБА_2 вів господарство, постійно, хоч не офіційно, але працював, здебільшого виконував будівельні роботи, заробляв гроші для сім`ї. Коли ОСОБА_1 зробили операцію, постійно був поруч з нею, доглядав, а в подальшому повністю став повністю забезпечував, оскільки після перенесеної операції вона перестала працювати. Будучи на війні регулярно переказував дружині грошові кошти та створив автоматичний платіж їй зі свого рахунку.

Суд враховує також той факт, що ОСОБА_2 при житті вважав ОСОБА_1 своєю дружиною, що підтверджуєтья спільними сімейними світлинами за різні роки, відповідним записом в графі (4) "Сімейний стан і місце проживання" облікової картки до військового квитка ОСОБА_2 , а також копією сповіщення сім`ї № 24, врученого ОСОБА_1 у зв`язку із зникненням безвісти ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. Так пунктом другим частини першої вказаної статті передбачено, що суд, зокрема розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявником інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування його на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

У спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні безвісти зниклого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від безвісти зниклого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18.

Так, в судовому засіданні встановлено, що допомога, яка надавалася безвісти зниклим ОСОБА_2 була для позивачки ОСОБА_1 у вказаний нею період після звільнення з роботи та припинення виплат по безробіттю до зникнення безвісти ОСОБА_2 єдиним, постійним та основним джерелом засобів до існування.

Також судом встановлено, що факт перебування ОСОБА_1 на утриманні зниклого безвісти, серед іншого, має значення для позивачки, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав останньої та можливість реалізації її права на виплату грошового забезпечення у зв`язку з зникненням безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , з яким остання проживала у фактичних шлюбних відносинах.

За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені судом докази, беручи до уваги пояснення позивачки та свідків, у достовірності і правдивості яких у суду сумнівів не виникло, враховуючи, що основним джерелом засобів для існування ОСОБА_1 були кошти, які безвісти зниклий ОСОБА_2 перераховував на її картковий рахунок, суд вважає доведеним факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 у період з серпня 2021 року по 07 вересня 2022 року (до зникнення останнього безвісті), а тому позов підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір".

Так, згідно з квитанцією від 24 квітня 2025 року № 118 (чек № ХХ9NL9300O4) позивачкою при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1937,92 грн, тобто як за дві позовних вимоги немайнового характеру із застосуванням коефіцієнта за подання позовної заяви через систему "Електронний суд" (2 х 1211,20 грн = 2422,40 грн; 2422,40 грн х 0,8 = 1937,92 грн). Однак фактично позивачкою було заявлено лише одну позовну вимогу немайнового характеру.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, вирішуючи питання судових витрат, враховуючи викладене, оскільки позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, з відповідача Військової частини НОМЕР_1 на користь позивачки слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 968,96 грн (1211,20 х 0,8).

Крім того, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про повернення надміру сплаченої суми судового збору.

Пунктом 1 ч. 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачена можливість повернення особі сплаченої суми судового збору в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

За таких підстав, позивачці за рахунок коштів Державного бюджету підлягає поверненню надміру сплачена сума судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. 133, 141, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення юридичного факту задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , знаходилася на утриманні зниклого безвісти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з серпня 2021 року по 07 вересня 2022 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Повернути ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету надміру сплачену суму судового збору згідно з квитанцією від 24.04.2025 № 118 (чек № ХХ9NL9300O4)у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 серпня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

позивачка - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

відповідач - Військової частини НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , а/с 1, код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя Д. Т. Барателі