ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3975/25 Справа № 176/3323/24 Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Травкіній В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Білмакс"

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року у складі судді Крамар О.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білмакс" про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну дати звільнення і підстав звільнення, зобов`язання внести зміни до трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 26 квітня 2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді слюсаря механоскладальних робіт дільниці по виробництву виробів.

Зазначає, що 08 квітня 2024 року він звернувся до ТОВ "Білмакс" з письмовою заявою про звільнення за власним бажанням згідно частини першої статті 38 КЗпП України, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, з 11 серпня 2024 року, яка була направлена поштою 08 серпня 2024 року та вручена в цей же день уповноваженій особі ТОВ "Білмакс".

27 серпня 2024 року він звернувся до ТОВ "Білмакс" із письмовою заявою про направлення на його поштову адресу ( АДРЕСА_1 ) наказу про звільнення та трудової книжки.

Однак, листом № 120/24 від 13 вересня 2024 року ТОВ "Білмакс" було повідомлено, що заяву про його звільнення підприємство не отримувало, та зазначена підстава для звільнення, не є поважною, а тому роботодавець не вбачає підстав для звільнення.

23 вересня 2024 року він повторно направив на адресу ТОВ "Білмакс" заяву з проханням звільнити його з 11 серпня 2024 року на підставі заяви про звільнення від 08 серпня 2024 року та надіслати на його адресу наказ про його звільнення та трудову книжку з відповідним записом про звільнення.

Листом № 131/24 від 03 жовтня 2024 року ТОВ "Білмакс" відмовив у його звільненні із зазначенням наступних причин: ОСОБА_1 жодного разу не ставилось питання про необхідність догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; окрім ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_2 має матір ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 мав попередити роботодавця за два тижні про звільнення; товариству не відомі об`єктивні, поважні причини, які б зумовлювали неможливість ОСОБА_1 продовжувати роботу; в розпорядженні підприємства ТОВ "Білмакс" відсутні будь-які документальні підтвердження того, що ОСОБА_1 самостійно виховує дитину.

Зазначає, що він, як працівник, у встановлені законом строки та у встановленому порядку вчинив всі належні дії щодо ініціювання розриву трудових відносин з ТОВ "Білмакс", ним було виконано вимоги законодавства щодо повідомлення ТОВ "Білмакс" про припинення трудового договору з встановлених законом підстав та у встановлений законом строк.

Враховуючи небажання ТОВ "Білмакс" припинити з ним трудові відносин та з метою подальшого звернення до суду за захистом своїх прав, 29 жовтня 2024 року він звернувся до ТОВ "Білмакс" із заявою про надання інформації (довідки) про розміри нарахованої заробітної плати за червень, липень 2024 року, розміру середньомісячної заробітної плати та розміру середньоденної заробітної плати з урахуванням податків та зборів для здійснення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка на час звернення до суду проігнорована товариством.

07 листопада 2024 року на його поштову адресу надійшов наказ ТОВ "Білмакс" № 68/24 від 04 листопада 2024 року про його звільнення за прогул з 04 листопада 2024 року. Разом з наказом на його адресу було направлену його трудовому книжку із внесенням запису № 21 від 04 листопада 2024 року «Звільнений у зв`язку з прогулом без поважних причин, статті 40 пункту 4 КЗпП України та розрахунковий листок ОСОБА_1 за листопад 2024 року.

Вважає, що звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, без розгляду його заяви про звільнення з посади за власним бажанням та з прямим порушенням статті 148 КЗпП України.

Враховуючи викладене, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 68/24 від 04 листопада 2024 року про його звільнення з посади слюсаря з механоскладальних робіт дільниці по виробництву виробів виробничого цеху ТОВ "Білмакс" з 04 листопада 2024 року за прогул на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Визнати трудові відносини між ним та ТОВ "Білмакс", припиненими з 11 серпня 2024 року за власним бажанням згідно частини першої статті 38 КЗпП України, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Зобов`язати ТОВ "Білмакс" змінити його дату звільнення із «04 листопада 2024 року» на «11 серпня 2024 року» та змінити формулювання причини звільнення з «пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України» на частини першу статті 38 КЗпП України". Зобов`язати ТОВ "Білмакс" внести запис до його трудової книжки про звільнення з посади слюсаря з механоскладальних робіт дільниці по виробництву виробів виробничого цеху ТОВ "Білмакс" за власним бажанням згідно частини першої статті 38 КЗпП України, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, з 11 серпня 2024 року. Стягнути з ТОВ "Білмакс" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 81751,68 грн.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 68/24 від 04 листопада 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря з механоскладальних робіт дільниці по виробництву виробів виробничого цеху ТОВ "Білмакс" з 04 листопада 2024 року за прогул пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Визнано трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ "Білмакс", припиненими з 12 серпня 2024 року за власним бажанням згідно частини першої статті 38 КЗпП України, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Зобов`язано ТОВ "Білмакс" змінити дату звільнення ОСОБА_1 із «04 листопада 2024 року» на «12 серпня 2024 року» та змінити формулювання причини звільнення з «пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України» на частини першу статті 38 КЗпП України".

Зобов`язано ТОВ "Білмакс" внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про його звільнення з посади слюсаря з механоскладальних робіт дільниці по виробництву виробів виробничого цеху ТОВ "Білмакс" за власним бажанням згідно частини першої статті 38 КЗпП України, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, з 12 серпня 2024 року.

Стягнуто з ТОВ "Білмакс" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 244863,78 грн. та судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось в порушення вимог діючого законодавства, звільнення останнього з роботи згідно наказу № 68/24 від 04 листопада 2024 року за прогул без розгляду заяви про звільнення за власним бажанням від 08 серпня 2024 року, яка отримана товариством, суперечить вимогам закону, тому наказ про звільнення підлягає скасуванню з внесенням до трудової книжки зміни формулювання та підстав звільнення позивача із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ "Білмакс" звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясувавши всіх обставин у справі, безпідставно задовольнив позов. Вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що товариство не отримувало заяви ОСОБА_1 від 08 серпня 2024 року, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки працівник не повідомив товариство про намір звільнитися у визначені законом строки. Оскільки ОСОБА_1 не з`являвся на роботі, звільнення останнього відбулося на законних підстав, а тому відсутні підстави для скасування наказу про звільнення, зміни його підстав та формулювання, і як наслідок стягнення середнього заробітку, оскільки заявлені вимоги позову є недоведеними та безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність, передбачених законом, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Згідно із статею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно до наказу №115/16к від 25 квітня 2016 року був прийнятий на підприємство ТОВ "Білмакс" за професією підсобного робітника дільниці по виробництву виробів виробничого цеху.

В подальшому, наказом № 383/16к від 28 вересня 2016 ОСОБА_1 був переведений з 01 жовтня 2016 року слюсарем з механоскладальних робіт дільниці по виробництву виробів виробничого цеху ТОВ "Білмакс".

08 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "Білмакс" з письмовою заявою про звільнення з 11 серпня 2024 року за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, згідно частини першої статті 38 КЗпП України.

Вказана заява була направлена поштою /Нова Пошта/ 08 серпня 2024 року та вручена в цей же день уповноваженій особі ТОВ "Білмакс", що підтверджується відомостями з додатку Nova Poshta.

27 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "Білмакс" із письмовою заявою про направлення на його поштову адресу наказу про звільнення та трудової книжки.

Листом, вих. № 120/24 від 13 вересня 2024 року ТОВ "Білмакс" було повідомлено, що заяву про звільнення ОСОБА_1 підприємство не отримувало, що зазначена підстава для звільнення не є поважною, а тому роботодавець не вбачає підстав для звільнення.

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 повторно було направлено заяву на адресу ТОВ "Білмакс" з проханням звільнити ОСОБА_1 з 11 серпня 2024 року на підставі заяви про звільнення від 08 серпня 2024 року та надіслати на його адресу наказ про його звільнення та трудову книжку з відповідним записом про звільнення.

У Листі вих. № 131/24 від 03 жовтня 2024 року ТОВ "Білмакс" відмовило ОСОБА_1 у звільненні із зазначенням наступних причин: ОСОБА_1 жодного разу не ставилось питання про необхідність догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; окрім ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_2 має матір ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 мав попередити роботодавця за два тижні про звільнення; ТОВ "Білмакс" невідомі об`єктивні, поважні причини, які б зумовлювали неможливість ОСОБА_1 продовжувати роботу; в розпорядженні підприємства ТОВ "Білмакс" відсутні будь-які документальні підтвердження того, що ОСОБА_1 самостійно (без матері) виховує дитину.

29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "Білмакс" із заявою про надання інформації (довідки) про розмір нарахованої заробітної плати за червень, липень 2024 року, розміру середньомісячної заробітної плати та розміру середньоденної заробітної плати з урахуванням податків та зборів для здійснення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з метою звернення до суду за захистом своїх трудових прав.

Вказаний лист отримано ТОВ "Білмакс" 30 жовтня 2024 року, що підтверджується інформацією по відстеженню накладної № 867 АТ «Укрпошта», проте вказана інформація ОСОБА_1 не надана.

07 листопада 2024 року на поштову адресу ОСОБА_1 надійшов наказ ТОВ "Білмакс" № 68/24 від 04 листопада 2024 року про звільнення за прогул ОСОБА_1 з 04 листопада 2024 року. Разом з наказом на адресу ОСОБА_1 було направлену його трудовому книжку із внесенням запису № 21 від 04 листопада 2024 року «Звільнений у зв`язку з прогулом без поважних причин, статті 40 пункту 4 КЗпП України та розрахунковий листок ОСОБА_1 за листопад 2024 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності достатніх підстав для задоволення позову, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось в порушення вимог діючого законодавства, звільнення останнього за прогул без розгляду заяви про звільнення за власним бажанням від 08 серпня 2024 року, яка отримана товариством, суперечить вимогам закону, тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню з внесенням до трудової книжки зміни формулювання та підстав звільнення позивача із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною першою статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника та його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При розгляді позовів про скасування наказу про звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом із тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що 08 серпня 2024 року він звернувся до ТОВ "Білмакс" із письмовою заявою про звільнення за власним бажанням згідно частини першої статті 38 КЗпП України, з 11 серпня 2024 року, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, яка була направлена поштою 08 серпня 2024 року, та вважаючи, що подав таку заяву, він належним чином повідомив роботодавця про своє бажання звільнитися, на роботу не вийшов, вважаючи себе звільненим.

Оскільки ТОВ "Білмакс" вказану заяву не отримували, у роботодавця не було законних підстав звільняти позивача з роботи за власним бажанням без наявності письмової заяви працівника про це.

Частиною першою статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

Своє бажання щодо звільнення за статтею 38 КЗпП України працівник оформлює у письмовій довільній формі. Спосіб подання заяви на звільнення законодавством не обмежується. Отже, заяву можна надати особисто роботодавцю, надіслати поштою чи телеграмою.

Відмова у звільненні є порушенням законодавства про працю, проте факт небажання роботодавця звільняти працівника треба підтвердити. Отже, у разі подання заяви про звільнення за власним бажанням працівникові потрібно надати документи, що підтверджують факт подання такої заяви та отримання її роботодавцем.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту подачі ОСОБА_1 письмової заяви про своє звільнення за власним бажанням, як цього вимагає положення статті 38 КЗпП України.

При цьому, посилаючись на направлення вказаної заяви на адресу ТОВ "Білмакс" 08 серпня 2024 року, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості передати заяву товариству в інший спосіб, зокрема подати її особисто під підпис до підприємства, проте доказів подання такої заяви особисто суду не надано, а матеріали справи таких не містять.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи також не містять доказів отримання ТОВ "Білмакс" заяви ОСОБА_1 від 08 серпня 2024 року про звільнення, надана на підтвердження позову експрес-накладна № 8970 не містить відомостей про отримання ТОВ "Білмакс" вказаної заяви.

Надіслання поштовим зв`язком на адресу роботодавця заяви про звільнення за власним бажанням хоча і є можливим варіантом сповіщення роботодавця про свої наміри працівником, втім, без встановлення факту отримання ним такої заяви не свідчить про припинення між сторонами трудових відносин з дня надіслання такої заяви.

Аналогічних за змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 187/1469/18 (провадження № 61-363св20), у постанові від 27 липня 2021 року у справі № 552/3400/19 (провадження № 61-6056св20), підстави відступити від зазначеного висновку судом не встановлені.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження, останнім не доведений факт подачі ним заяви про звільнення за власним бажанням, а також отримання такої заяви ТОВ "Білмакс", та як наслідок порушення товариством порядку звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із вчиненням ним прогулу без поважних на те причин.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушення вимог чинного законодавства.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджено та оцінено докази, в результаті чого колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача про обґрунтованість позову та правильність застосування норм права, які ґрунтуються на судовій практиці та застосування її судом першої інстанції спростовується вищезазначеним, а тому відсутні підстави для задоволення позову про визнання незаконним наказу про звільнення, зміни дати звільнення і підстав звільнення, зобов`язання внести зміни до трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України, є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білмакс" - задовольнити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 30 липня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 05 серпня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна