Провадження № 2/554/4535/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Полтави Савченко Л.І., розглянувши позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ВЧ НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позов мотивований тим, що відповідач військовослужбовець ОСОБА_1 набув та зберіг майно, а саме грошові кошти у сумі 232 200 грн. без належних правових підстав, оскільки самовільно залишив місце несення служби, не виконав умови контракту та фактично не виконував військового обов`язку з 10.07.2025, що є підставою для стягнення зазначених коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п.17 ч.1ст. 4 КАС України публічна служба - діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 2, ч. 4 ст. 10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справКонвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у випадку перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи визначаються правилами юрисдикції (підвідомчості та підсудності).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 з 13.03.2025 проходив військову службу за Контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Отримані ним грошові кошти є не предметом цивільно-правових відносин, а грошовим забезпеченням, набутим відповідачем у зв`язку з проходженням військової служби. Тому спір про стягнення з військовослужбовця безпідставно виплаченого йому грошового забезпечення є спором з приводу проходження публічної служби в розумінні п.2 ч.1ст. 19 КАС України, який підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі №362/643/21 (провадження №14-32цс22), зі змісту якої вбачається, що військова служба є різновидом публічної служби, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної (публічної) служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових (посадових) обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди (збитків), а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас, в межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди (збитків), навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди (збитків) відбувається після її звільнення з державної служби. Аналогічна правова позиція була викладена також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2023 року у справі №185/11055/22 (провадження №61-4158ск23), зі змісту якої вбачається, що на справи про стягнення з військовослужбовців грошового забезпечення, отриманого без належної правової підстави, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, спір між Військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 з приводу повернення безпідставно набутих грошових коштів не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на це суддя вражає необхідним відмовити Військовій частині НОМЕР_1 у відкритті провадження у цивільній справі за вищевказаною позовною заявою.

Керуючись ст. ст. 10, 19, 186, 258, 260 ЦПК України, судя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в цивільній справі за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів -відмовити.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 , що розгляд справи за вищевказаним позовом відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня її постановлення, якщо на неї не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя Л.І.Савченко