Справа № 204/7672/25
Провадження № 2/204/3776/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Дубіжанська Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Я.В. про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Я.В. про визнання заповіту недійсним.

Вивчивши матеріали позовної заяви, встановлено, що позивачем не вірно визначено підсудність, а дана справа не може розглядатися Чечелівським районним судом міста Дніпра, виходячи з наступного.

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України, врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч. 1 ст. 27 ЦПК України, передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у пунктах 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч. 1 ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а також до позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів (правочинів) щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майном», а тому правило вищевказаних норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

У своїй позовній заяві, позивач просить суду визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений 8 вересня 2023 року, на користь ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Яною Вікторівною за реєстровим № 501.

Так, заповіт - це право особи, яке передбачене цивільним законодавством України. Заповіт - це односторонній правочин, за допомогою якого дієздатна особа (заповідач) розпоряджається своїм майном на випадок смерті.

Як зазначає сам позивач, заповідачу - ОСОБА_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент смерті належало рухоме та нерухоме майно, яке він заповів не йому рідному сину, а іншій особі, що й стало підставою для оскарження заповіту. При цьому, до складу спадщини входили наступні об`єкти рухомого та нерухомого майна: квартира за адресою АДРЕСА_1 ; квартира за адресою АДРЕСА_2 ; квартира за адресою АДРЕСА_3 ; гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 , транспортний засіб марки Fiat, державний номер НОМЕР_2 .

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами у даній справі виник саме з приводу визнання недійсним заповіту, яким померлий ОСОБА_1 заповідав все все своє майно відповідачу, в тому числі і нерухоме майно, а тому підсудність даної справи визначається за правилом виключної підсудності.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Таким чином, більшість нерухомого майна, а саме: квартира за адресою АДРЕСА_1 ; квартира за адресою АДРЕСА_3 , та гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 , знаходяться на території Центрального району міста Дніпра, на який не поширюється територіальна юрисдикція Чечелівського районного суду міста Дніпра.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищевикладене, вважаю за потрібне передати справу за територіальною підсудністю на розгляд до Центрального районного суду міста Дніпра.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 29, 30, 31 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Я.В. про визнання заповіту недійсним передати на розгляд до Центрального районного суду міста Дніпра.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Чечелівський районний суд міста Дніпра протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Т.О. Дубіжанська