провадження № 4-с/753/108/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Начичко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби у Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Київ) Самойлової Яни Анатоліївни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лебедєва В.В. у порядку статті 447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби у Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Київ) Самойлової Я.А. щодо складеної державним виконавцем довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, у якій частково не враховані надані ним квитанції про сплату аліментів за період з 2020 по 2025 роки на суму 127 007 грн. 20 коп., зокрема ті, в яких не було вказано призначення платежу «аліменти».

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем Васильківського відділу державної виконавчої служби у Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Київ) Самойловоою Я.А. у порушення Закону України «Про виконавче провадження» невірно (протиправно) проведений розрахунок заборгованості відповідно до складеного розрахунку заборгованості станом на 01.06.2025 року за аліментами боржника (платника аліментів) ОСОБА_1 по виконанню рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6 000 грн.00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2018 року, та до досягнення дітьми повноліття, з тієї підстави, що у розрахунку заборгованості за період з 2020 по 2025 роки частково не враховані надані ним квитанції про сплату аліментів за період з 2020 по 2025 роки на суму 127 007 грн. 20 коп., частково - в сумі 113 319 грн. враховані, зокрема, не враховані ті квитанціїх, у яких не було вказано призначення платежу «аліменти», загалом ним було надано державному виконавцю платіжних квитанцій назагальну суму 240 326 грн. 20 коп., тобто більша частина по сплаті ним по аліментів на суму 127 007 грн. 20 коп. не враховано (240326 грн. 20 коп. - 113 319 грн. = 127 007 грн. 20 коп.).

Вваджає, що не зазначення платником аліментів призначення платежу «аліменти», надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості за аліментами.

Відповідно, скаржник вважає, суд за наслідками розгляду скарги має:

- визнати дії державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби у Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Київ) Самойлової Я.А., пов`язані зі складанням довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 753/11613/18, неправомірними;

- зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з урахуванням квитнацій, в яких не вказано призначення платежу «аліменти», поданих боржником ОСОБА_1 щодо перерахування стягувачу ОСОБА_2 коштів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 2020 по 2025 роки.

В судове засідання скаржник, державний виконавець, боржник не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду), смс-повідомленнями, а також шляхом доставлення електронних листів (повідомлення, судові повістки), які згідно наявних в матеріалах справи Довідок, складених уповноваженою особою на їх формування, доставлені заявнику, боржнику, оскаржуваній дії особі (державному виконавцю) завчасно до судового засідання, а тому не перешкоджає розгляду скарги відповідно до правила ч.2 ст.450 ЦПК України, адже неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

При цьому, скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням від 30.07.2025 року, яке зареєстровано ним в канцелярії суду, про розгляд скарги за його відсутності із підтриманням скарги.

Стягувачем ОСОБА_2 подано відзив на скаргу, у якій просить відмовити скаржнику у її задоволенні, вважаючи, що скаржник як платник аліментів обізнаний, як й про те, у який спосіб він мав здійснювати проведення оплати аліментів із зазначенням платежу «аліменти», так й те, що він проводив такі оплати раніше саме із зазначенням призначення платежу «аліменти», проте деякі платежі, про які скаржник зазначає у скарзі, не вказують про оплату ним саме аліментів, а тому слід вважати добровільною фінансовою допомогою для дітей, зокрема, додаткові разові виплати, допомога та подарунки дітям, а не виконанням обов`язку по сплаті аліментів. Вважає, що як аліменти зараховуються лише ті грошові надходження, щодо яких у призначенні платежу чітко зазначено «аліменти на утримання дітей». Разові суми, подарунки, допомога, а також перекази без зазначення призначення платежу не визнаються аліментами і не підлягають зарахуванню в рахунок виконання судового рішення. Відзначає, що у скаржника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдині діти, інши утриманців він не має.

Також, у заперечення до скарги зазначає, що складені скаржником ОСОБА_1 у скарзі таблиці надходжень коштів, не містять чіткої інформації про всі обов`язкові реквізити, а саме: дати, призначення платежу, прізвища відправника та отримувача тощо, а тому не можуть бути ані обґрунтуванням чи доказом про справі.

Державним виконавцем подано відзив на скаргу ОСОБА_1 від 21.07.2025 року, у якій просить відмовити ОСОБА_1 у її задоволенні з підстав необґрунтованості та недоведеності. Вважаючи, що надані скаржником платіжні документи про сплату коштів, які не містили інформації про призначення платежу «аліменти» державним виконавцем не враховувались, оскільки попередні платежі таким платником аліментів здійснювались із визначеним призначення платежу «аліменти». Окрім того, 05.08.2020 року боржником ОСОБА_1 було сплачено на депозитний рахунок Відділу ВДВ всю суму утвореної ним заборгованості по сплаті аліментів в повному на той час розмірі, що вказує на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про депозитний рахунок відділу ДВС, на який він як платник аліментів мав перераховувати кошти на утримання двох дітей. За період з 3 серпня 2020 року по квітень 2025 року у державного виконавця не було жодних відомостей про сплату ОСОБА_1 аліментів, оскільки квитанції про їх оплату ОСОБА_1 не надавав, кошти на депозитний рахунок не сплачував. Доказів про домовленість між батьками щодо сплати аліментів у добровільному порядку матеріали виконавчого провадження не містять. Необхідність чіткого зазначення призначення платежу у платіжних квитнаціях є необхідною з метою непорозумінь та проблем із обліком платежів, про що скаржник як платник аліментів був обізнаний, й попередні платежі ним здійснені із чітко визначеним призначенням платежів «аліменти», й такі, які надані скаржником державним виконавчем враховані при проведенні розрахунку заборгованості за 2020-2025 роки, решта, у яких не було зазначено призначення платежу «аліменти» державним виконавчем не були враховані з огляду практику проведених платежів таким платником аліментів.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч.1 ст. 450 ЦПК України).

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч.2 ст. 450 ЦПК України).

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії державного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й про необхідність забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності скаржника, державного виконавця, боржника, на підставі доказів, наявних в матеріалах скарги, та за погодженням скаржника згідно поданої ним до канцелярії суду заяви від 30.07.2025 року.

Наведені обставини свідчать, що скаржник, заінтересовані особи завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали скарги, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд приходить до висновку про відмову у скарзі із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що відповідно до складеного державним виконавцем Васильківського відділу державної виконавчої служби у Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Київ) Самойловою Я.А. розрахунку заборгованості від 02.06.2025 року за аліментами боржника (платника аліментів) ОСОБА_1 по виконанню рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6 000 грн.00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2018 року, та до досягнення дітьми повноліття, борг станом на 01.06.2025 року становить 239 055 грн. 44 коп., заборгованість розрахована після направлених боржником квитанцій до відділу ДВС, включно, враховуючи квитанції, в яких чітко прописано призначення платежу: «аліменти». Довідка є неостаточною та може змінюватися за нововиявлених обставин (а.с.17-18).

Тобто, при виконанні вказананого виконавчого листа державним виконавцем встановлено, що у боржника ОСОБА_1 станом на 01.06.2025 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в сумі 239 055 грн. 44коп. (а.с.17-18).

На обґрунтування доводів скарги на дії державного виконавця скаржник посилається на безпідставне неврахування виконавцем квитанцій про перерахунок коштів на утримання дитини, сплачених на банківську картку стягувача, те, що грошові перекази здійснені без призначення платежу «аліменти», проте з метою виконання обов`язку з утримання дитини.

Суд вважає, що скаржник ОСОБА_1 хоча й не погоджується із проведених державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами, проте на підтвердження скарги жодного документа, який би підтверджував доводи скарги не надав, що підтверджується змістом скарги й доданими до скарги додатками, серед яких відсутні платіжні документи про проведени ним оплати коштів на сплату аліментів на утримання дітей.

Окрім того, зважаючи на доводи скарги, пояснення державного виконавця на скаргу ОСОБА_1 , й не спростованого доводу скаржника про те, що ОСОБА_1 , як й попередньо, так в подальшому проводились частково оплати аліментів із чітков визначеним призначенням платежу «аліменти», його обізнаність про порядок проведення сплати аліментів, частина проведених ним оплат на рахунок отримувача аліменті без визначеного призначення платежу не може вважатися аліментами, а є добровільною фінансовою допомогою на утримання дітей, а не виконанням батьківських обов`язків по сплаті аліментів.

У постанові від 12.01.2022 у справі № 2-4665/2008 Верховний Суд виходив з того, що у квитанціях про перерахування коштів на картковий рахунок стягувача у графі призначення платежу не зазначено "сплата аліментів", а тому вони не можуть свідчити про виконання боржником рішення суду про стягнення аліментів.

Сама по собі незгода скаржника (боржника) із розміром заборгованості зі сплати аліментів, не свідчить про неправильність визначення її розміру державним виконавцем.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про недотримання державним виконавцем норм матеріального права при визначеності заборгованості зі сплати аліментів, скаржником не надано і судом унаслідок наданих стороною таких доказів не здобуто, адже відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Згідно ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Так, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

У разі виїзду боржника на постійне проживання до держави, з якою Україна не уклала договорів про надання правової допомоги, за рішенням суду до виїзду боржника за кордон стягнення аліментів здійснюється за весь період до досягнення дитиною повноліття.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів.

Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, виносяться державним виконавцем за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

У разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1, ч. 4-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.

У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, зважаючи на доводи скарги (щодо складеної державним виконавцем довідки-розрахунку заборгованості за аліментами від 01.06.2025 року, у якій частково не враховані надані квитанції про сплату аліментів за період з 2020 по 2025 роки на суму 127 007 грн. 20 коп., зокрема ті, в яких не було вказано призначення платежу «аліменти», які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, практику такого платника аліментів (боржника, скаржника) ОСОБА_1 про те, що він попередньо при перерахуванні коштів в рахунок сплати аліментів вказував призначеннях платежів "аліменти" у платіжних квитанція на загальну суму 113 319 грн., які виконавцем враховані, що скаржником визнається у скарзі, вважає, що державний виконавець, діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження», тоді як сама по собі незгода скаржника/боржника із розміром заборгованості зі сплати аліментів, не свідчить про неправильність визначення її розміру.

Викладені в скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду, оскільки не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про недотримання державним виконавцем норм Закону при визначенні заборгованості зі сплати аліментів.

Ст.194 СК України визначені положення щодо стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами.

Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду (ч.3 ст.194 СК України).

Відповідо до п.1 ч.1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.8 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження").

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, зокрема оспорюваного Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 від 01.06.2025 року, державним виконавцем встановлено та констатовано факт про те, що рішення суду боржником виконується частково, що стало підставою для складання оскаржуваного розрахунку заборгованості за аліментами, який, з урахуванням встановленої обставини нарахування аліментів за період з серпня 2020 року по квітень 2025 року (у тому числі оскаржуваного періоду), відповідає правилу визначення заборгованості за аліментами, оскільки аліменти нараховувались, й заборгованість розраховувалась за присудженими за рішенням суду, й доводи скаржника про невідповідність вимогам закону такого розрахунку, не заслуговують на увагу, є необгрунтованими, не забезпечені достаніми, належними й допустимими доказами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 вказаного Закону).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст. 5 Закону).

Зважаючи на встановлені державним виконавцем обставини по виконаню вказаного виконавчого документа (виконавчого листа), те, що у боржника ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з серпня 2020 року по квітень2025 року, проведений з дотримання правил та норм, визначення такої заборгованості державним виконавцем, оскаржуваний розрахунок станом на 01.06.2025 року є обгрунтованим, оскільки враховує нарахування та оплату аліментів у визначених сумах, доводи скаржника про те, що за період з 2020 по 2025 роки частково не враховані склачені ним аліменти без визначення платежу на суму 127 007 грн. 20 коп., не підтверджені належними доказами, й підтверджується тим, що у переліку додатків до скарги такі докази відсутні, й у ході розгляду справи ними не доповнені, а тому суд відхиляє, що слугує підставою для відмови у скарзі.

Враховуючи положення ч.13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», наданий державним виконавцем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.06.2025 року (а.с.15-18, вимога скарги не підлягає задоволенню, оскільки держвним виконавцем проведено розрахунок заборгованості з урахуванням наданих платником аілементів платіжних квинацій із визначеним призначенням платежу «аліменти», надано скаржнику розрахунок заборгованості, який відповідає вимогам ч.13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», та є таким.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Позиція скаржника про те, що з вказаних підстав дії та рішення, бездіяльність державного виконавця не відповідають (суперечать) вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є необгрутновамини.

Відповідно, судом встановлена правомірність оскаржуваних дій та рішення державного виконавця, прийнятих у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і вважає, що останні не можуть бути визнані незаконними.

Докази, які вказували б на порушення державним виконавцем, чинного законодавста прав стягувача, як сторони виконавчого провадження, щодо виконання рішення суду, з підстав, зазначених у скарзі, не встановлено.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет скарги, наслідки її розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги (судовий збір, витрати на правову допомогу), покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Зважаючи на наслідки розгляду скарги, зі скаржника на користь держави підлягають стягненню 605грн. 60 коп. судового збору за стакками судового збору станом на 01.01.2025 року, як передбачено Законом України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, ст.ст.194, 195 СК України, керуючись п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ст.71, Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Васильківського відділу державної виконавчої служби у Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Київ) Самойлової Яни Анатоліївни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: