Справа № 473/4026/25
РІШЕННЯ

іменем України

"06" серпня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Ротар М.М.

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Вознесенську в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території,

встановив:

05 серпня 2025 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області звернулась представник заявників ОСОБА_3 з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, у якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, для проведення державної реєстрації народження дитини у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна (тимчасово окупована територія України) народилася дитина чоловічої статі громадянин України ОСОБА_4 , матір`ю якого є громадянка України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Сімферополь АР Крим, а батьком громадянин України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м. Сімферополь АР Крим.

Заяву мотивовано тим, що заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.06.2016 року, який був зареєстрований на тимчасово окупованій території України у Відділі реєстрації шлюбу м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим народилась дитина, чоловічої статі, ОСОБА_4 .

Представник заявників вказує, що зареєструвати дитину на території України та отримати свідоцтво про її народження вони не мають можливості, оскільки документи, видані на окупованій території, органами юстиції не приймаються.

В судове засідання заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представниця адвокат Мартинюк Ю.С. не з`явилися. При цьому в тексті заяви заявники звернулись з клопотанням про розгляд заяви за їх відсутності та за відсутності їх представниці.

Представник заінтересованої особи Вознесенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у відсутності представника, заперечень до заяви не мають.

Зважаючи на наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 93, ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Пунктом 7 частини 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 315 ЦПК України).

Згідно до ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи заявник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Сімферополь АР Крим Україна, громадянин України, паспорт № НОМЕР_1 , який виданий 31.10.2022 року, орган що видав 2110, зареєстрований АДРЕСА_1 .

Заявниця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Сімферополь АР Крим Україна, громадянка України, паспорт № НОМЕР_2 , який виданий 28.01.2020 року, орган що видав 6512, зареєстрована АДРЕСА_2 .

Заявники перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 10.06.2016 року у м. Сімферополь АР Крим, що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу, яке було видане Відділом реєстрації шлюбу м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим серія НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим народився хлопчик ОСОБА_4 , матір`ю якого записана ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_1 , що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 08.11.2016 року, актовий запис № 5290.

З медичного свідоцтва про народження серія 35 № 011858 від 06.11.2016 року, виданого Державною бюджетною установою охорони здоров`я республіки Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок №1» вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь народила хлопчика.

Згідно ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 16 листопада 2022 р. по справі №759/1443/22.

Враховуючи викладене, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч. 1 ст. 122 СК України).

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77,78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд враховує, що м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна перебуває в тимчасовій окупації російською федерацією, у зв`язку з чим відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» включений до відповідного переліку територіальних громад, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина виключає можливість зареєструвати факт народження у встановленому законом порядку за місцем народження дитини.

Суд вважає, що заявники мають право на звернення до суду з цією заявою відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 ЦПК України, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 317 ЦПК України).

Відповідно до ст. 317 ЦПК України суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання в частині щодо встановлення факту народження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт народження дитини чоловічої статі на ім`я ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, батьками якого є: мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Сімферополь АР Крим Україна, громадянка України, та батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Сімферополь АР Крим Україна, громадянин України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Ротар