Справа №519/1979/24
У Х В А Л А

31.07.2025 року м.Південне

Південний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Барановської З.І., секретаря Гнатюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №519/1979/24 за позовом представника АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Представник Дегтяр Н.І. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що 16.01.2025 заочним рішенням Южного міського суду Одеської області по цивільній справі №519/1979/24 за позовом представника АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вимоги задоволено.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими в частині стягнення відсотків, так як розрахунок заборгованості не враховує фактичні дати здійснення відповідачем оплат, не погоджується з ціною позову, із публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» неможливо встановити обов`язкові умови укладення кредитного договору, серед яких ціна та строк дії договору, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд судової справи, не отримував судової повістки. Просить поновити строк подання заяви, так як існування рішення відповідачу стало відомо 30.06.2025 під час звернення до свого банківського відділення, та в той же день представник ознайомлення з даним рішенням в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 14.07.2025 відкрито провадження за заявою про перегляд заочного рішення.

Відповідно до Закону України №4273-ІХ від 26.02.2025 змінено найменування Южного міського суду Одеської області на Південний міський суд Одеської області.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явилися, від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі та заявника, заяву задовольнити.

Згідно із ч.1 ст.287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви про перегляд заочного рішення та матеріали цивільної справи №519/1979/24, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно із ч.3 ст.127 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

З заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та матеріалів цивільної справи №519/1979/24 вбачається, що відповідач з матеріалами цивільної справи не знайомилась, копія заочного рішення не отримувала, так як вона повернулась до суду, відповідачу стало відомо про заочне рішення суду 30.06.2025, 03.07.2025 представник відповідача зверталась до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 04.07.2025 була повернута.

Заява про перегляд заочного рішення подана до суду 27.07.2025, тобто, з урахуванням раніше поданої заяви 04.07.2025, що копія заочного рішення відповідачу не вручалась, встановлений строк для надання заяви про перегляд заочного рішення у тридцять днів з дня проголошення рішення відповідачем пропущений, однак є підстави для його поновлення.

Отже, заява про поновлення пропущеного строку відповідача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно із положеннями ст.285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Отже, правовий аналіз ст.288 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Судом встановлено, що 16.01.2025 заочним рішенням Южного міського суду Одеської області по цивільній справі №519/1979/24 позов представника АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №501 від 20.01.2020 у розмірі 66832,38 грн, з яких заборгованість по сумі кредиту у розмірі 37233,13 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 29599,25 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № від 10.11.2021 у розмірі 48494,54 грн, з яких: заборгованість по сумі кредиту у розмірі 48480,63 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 13,91 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у розмірі 1860,76 грн. В іншій частині відмовлено.

Згідно рішення суду та матеріалів цивільної справи в судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся належним чином про дату і місце судового засідання.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Натомість, в заяві про перегляд заочного рішення відсутні належні та обґрунтовані докази поважності причини неявки ОСОБА_1 в судові засідання з розгляду цивільної справи.

Водночас, суд дійшов висновку, що в заяві відсутні посилання на докази, які б мали істотне значення для справи та які б не були досліджені судом при ухваленні заочного рішення. Обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є, по суті, не згодою з ухваленим рішенням суду.

У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, то за відсутності зазначених обставин у їх сукупності у суду відсутні правові підстави для скасування заочного рішення.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.287, 288 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №519/1979/24 за позовом представника АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку в 30-ти денний строк з дня проголошення ухвали про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Південного міського суду

Одеської області З. І. Барановська