Справа № 466/5469/25
Провадження № 2/466/2503/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

31 липня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря судового засідання Пукшина А.В.,

справа №466/5469/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

10 червня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 25 241, 10 грн. та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 20 грудня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується наданням письмової розписки. Згідно з такою відповідач отримав грошові кошти у розмірі 23 647,00 грн. (двадцять три тисячі шістсот сорок сім гривень 00 копійок), які зобов`язаний повернути до 15 січня 2025 року. Однак, у визначений строк ОСОБА_2 цього не здійснив. Від повернення грошей відмовляється, при цьому не надав з цього приводу ніяких обґрунтувань. Неодноразові спроби позивача щодо врегулювання даного питання в досудовому порядку були безрезультатними. На даний час відповідач уникає будь яких зустрічей та з останнім повністю втрачений зв`язок.

З врахуванням зазначеного, позивач вважає свої права порушеними та з метою їх захисту звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою від 11.06.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Відповідач правом подання відзиву не скористався. У судові засідання, які були призначені на 17.07.2025 року, 31.07.2025 року ОСОБА_2 не прибув, жодних заяв клопотань, заяв не надходило.

В судовому засіданні, яке відбулося 31.07.2025 року представник позивача адвокат Кецко В.Я. не заперечив щодо проведення розгляду справи в заочному провадженні. Також, надав пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просив таку задоволити в повному обсязі.

З`ясувавши дійсні обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

20 грудня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою. Згідно з такою відповідач отримав грошові кошти у розмірі 23 647, 00 грн., які зобов`язаний був повернути до 15.01.2025 року/арк. спр. 14, 33/.

ОСОБА_2 свого обов`язку за договором не виконав, кошти не повернув.

Статтею ст.526 ЦК України, серед іншого визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 252 ЦК України).

Оцінюючи формулювання розписки, яка надана до суду від 20.12.2024 року, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 дійсно отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти, які зобов`язувався повернути до 15.01.2025 року.

У відповідності зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, якщо Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму основного боргу та відсотки за користування грошовими коштами.

Частиною першою ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Позивачем до матеріалів позовної заяви додано Розрахунок процентів за користування грошовими коштами станом на 03.06.2025 року, зі змісту якого вбачається, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 1 594, 10 грн. процентів за користування коштами /арк. спр. 15/.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань -загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 20.12.2024 року станом на час подання позову становить 25 241, 10 грн. (двадцять п`ять тисяч двісті сорок одна гривня 10 коп.).

Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи приписи ст. 204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, та враховуючи, що відповідачем були отримані вказані грошові кошти за договором позики, а тому вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки заборгованість не погашена, та доказів її повернення до суду надано не було, позика є неповернута.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно квитанції №20 від 04.06.2025 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви /арк. спр. 5/.

Відтак, суд приходить приходить до переконання, що дані витрати слід стягну з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 247, 259, 263-266, 268, 279 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 20 грудня 2024 року в сумі 25 241, 10 (двадцять п`ять тисяч двісті сорок одну гривню 10 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп./.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 31.07.2025 року.

Суддя П. С. Невойт