ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2790/23 Номер провадження 22-ц/814/3118/25Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

31 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді Дорош А.І., Триголов В.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг,

в с т а н о в и в:

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 18 квітня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 11 270 грн. 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом, у розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Рішення оскаржено ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказано, що оскільки він у спірних правовідносинах є споживачем, тому він звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору.

30 липня 2025 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вказано, що він як споживач звільняється від сплати судового збору не зважаючи на те, що він є відповідачем по вказаній справі.

Щодо наведених доводів апеляційний суд зазначає наступне.

За правилами частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Положеннями зазначеної норми чітко окреслена форма захисту прав споживача, в межах реалізації якої така особа звільняється від тягаря судових витрат - подання споживачем до суду позовної заяви, яка спрямована на захист його порушеного права.

Відтак, вирішуючи питання щодо звільнення від сплати судового збору особи, яка є споживачем, слід керуватися тим, що саме особи, які звертаються до суду як споживачі з відповідним позовом для захисту свої прав, звільняються від сплати судового збору на будь-якій стадії процесу, в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Це не поширюється на будь-яких осіб, які вважають, що певними рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень були порушені їхні права як споживача та (або) не погоджуються з ухваленими судовими рішеннями у таких справах, а лише на тих споживачів, хто подав позовну заяву на захист своїх прав, а також надалі апеляційну та (або) касаційну скаргу в межах того самого процесу.

Зазначене узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 21.03.2018 у справі № 761/24881/16-ц.

Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 8 Конституції). Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ч.1 ст.6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Згідно із частиною третьою статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Скаржником станом на 31 липня 2025 року недоліки, зазначені в ухвалі судді від 30 червня 2025 року не усунуті.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 356 цього Кодексу застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За таких обставин, у відповідно до ч.2 ст.357 та ч.3 ст.185 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною та повернути скаржнику.

Керуючись ч.2 ст.357 та ч.3 ст.185 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18 квітня 2025 року вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов