Номер провадження: 22-ц/813/2491/25
Справа № 494/1820/24
Головуючий у першій інстанції Панчишин А.Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - Громадська організація «Товариство «Восток», відповідач - Держава Україна в особі Доброславської окружної прокуратури,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток»

на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2024 року, постановлену Березівським районним судом Одеської області у складі: судді Панчишина А.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Громадської організації «Товариство «Восток» до Держави Україна в особі Доброславської окружної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади,

в с т а н о в и в :

26 вересня 2024 року Громадська організація «Товариство «Восток» в особі свого представника Абрамовича О.В. звернулась до суду із позовом до Держави Україна в особі Доброславської окружної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, в якому просила стягнути з Держави Україна в особі Доброславської окружної прокуратури кошти в сумі 1500000 грн, в якості компенсації шкоди.

В обґрунтування позову Громадська організація «Товариство «Восток» зазначила, що позивач звертався до Одеської обласної прокуратури та Доброславської окружної прокуратури із заявами щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, котрі були проігноровані. За скаргою позивача на бездіяльність прокуратури Комінтернівським районним судом постановлено ухвалу від 05.03.2024 у справі № 504/836/24, якою зобов`язано посадових осіб Доброславської окружної прокуратури внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою позивача від 30.11.2023.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та роз`яснено позивачу, що розгляд позовної заяви належить до юрисдикції господарського судочинства.

В апеляційній скарзі Громадська організація «Товариство «Восток» просить скасувати ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Громадська організація «Товариство «Восток», як і її члени, не пов`язані господарськими правовідносинами з Доброславською окружною прокуратурою, а твердження суду першої інстанції, що суб`єктний склад спору та його предмет, спір у даній справі містить ознаки господарського спору, є помилковим.

Зазначає, що виконання судового рішення у цій справі пов`язане із задоволенням майнових вимог щодо фізичних осіб, оскільки у зазначеному спорі позивач у статусі громадської організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - членів ГО «Восток» та представляє їхні інтереси в суді на підставі положень Закону України «Про громадські об`єднання» (статті 11, 21), а також відповідно до статутних завдань такої організації (пункти 1.3, 2.1, 3.1, 10.4 Статуту), посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 367/4695/20.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

В судове засідання представники сторін не з`явилися, судом про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема, представник позивача ГО «Восток» - Абрамович О.В., Громадська організація «Товариство «Восток» та Доброславська окружна прокуратура повістку отримали 30.05.2025 16:39:41 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками (а.с. 50, 51).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що даний спір виник між юридичною особою приватного права - позивачем, та Державою Україна, учасником цивільних відносин публічного права. При цьому, в розрізі предмета спору, у даному позові зазначено, що спір виник щодо відшкодування шкоди 1500000 грн, завданої господарюючому суб`єкту позивачу, а тому спір повинен бути розглянутий в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

З огляду на п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (п.24 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви №29458/04 та №29465/04).

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст.125 Конституції України).

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародне і національне законодавство передбачає принцип спеціалізації судів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.03.2021 у справі 367/4695/20).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК визначено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

У цій справі ГО «Товариство «Восток» звернулась до Березівського районного суду Одеської області як загального місцевого суду з позовом до Держави Україна в особі Доброславської окружної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, та просила стягнути моральну шкоду у розмірі 1500000 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону "Про громадські об`єднання" громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів; за організаційно-правовою формою воно утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Частиною 2 ст. 21 Закону "Про громадські об`єднання" встановлено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи наділено правами бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об`єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об`єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об`єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, засновники (учасники) громадського об`єднання зі статусом юридичної особи наділяють таке об`єднання певними повноваженнями (компетенцією), що не виключає делегування йому функцій представництва для захисту їхніх прав та інтересів у правовідносинах із третіми особами, в тому числі щодо судового захисту.

Товариство може представляти свої інтереси та інтереси членів ГО, вести будь-які справи у всіх державних органах виконавчої влади, установах, судах України усіх рівнів (господарських судах усіх рівнів, Верховному Суді України, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах), а також наглядових інспекціях, у будь-яких інших державних та недержавних установах та організаціях з усіма правами, які надані чинним законодавством України позивачу, відповідачу, третій особі.

ГО, звернувшись з цим позовом до суду, реалізувала передбачені її статутними завданнями представницькі функції щодо захисту прав фізичних осіб - членів такої організації.

Це, зокрема, вбачається із обґрунтування позовних вимог, якими є встановлена судовим рішенням бездіяльність відповідача щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінальних правопорушень від 30.11.2023 за заявою Абрамовича О.В. як керівника ГО «Товариство «Восток» щодо зловживання своїми службовими обов`язками посадовими особами Южненської міської ради під час передачі в оренду земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:0599 площею 8,00 га та з кадастровим номером :01:001:0600 площею 4,00 га, власником яких є міська рада і яких побудовано 1100 капітальних гаражів громадянами-членами ГО, і такою передачею здійснено заволодіння гаражами членів ГО.

Суд не звернув уваги на те, що спірні правовідносини виникли між фізичними особами, щодо яких заявник стверджує про заподіяння їм матеріальних збитків та моральної шкоди за результатами бездіяльності відповідача - юридичної особи, уповноважили на представництво своїх інтересів створену ними громадську організацію, в той час як громадська організація, звернувшись з позовом до відповідачів про відшкодування збитків та моральної шкоди, реалізувала передбачені її статутними завданнями представницькі функції щодо захисту прав фізичних осіб - членів такої організації.

Отже, позов у цій справі фактично подано в інтересах фізичних осіб, які є членами громадської організації, а не на захист власних інтересів позивача як юридичної особи.

Крім того, між позивачем та відповідачами відсутні господарські відносини в розумінні ст. 3 Господарського кодексу України, наявність яких є визначальним при віднесенні спору між юридичними особами до компетенції господарських судів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.03.2021 у справі № 367/4695/20 у спорі між громадською організацією, яка звернулася від імені споживачів, та юридичною особою, яка надавала послуги, вказала таке:

"Тобто законом надано право громадським організаціям споживачів звертатися до суду, у тому числі і до юридичних осіб, які є управителями багатоквартирних житлових будинків та які надають комунальні послуги в інтересах побутових споживачів, незалежно від їх членства у вказаній громадській організації, за захистом прав таких споживачів.

При цьому в Законі № 1023-XII чітко визначено, що вказане рішення стосується лише і виключно споживачів, права яких порушено протиправними діями суб`єкта господарювання, який надає відповідні послуги.

Між ГО "Ірпінська спілка споживачів" та КП "УЖКГ "Ірпінь" відсутні правовідносини в розумінні ГК України, оскільки спір стосується права, порушеного, на думку ГО "Ірпінська спілка споживачів", яка в силу Закону № 1023-XII представляє інтереси невизначеного кола споживачів, кожного зі споживачів міста Ірпеня на перерахунок відповідачем вартості послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Тобто між учасниками справи відсутні господарські правовідносини, наявність яких є визначальною при віднесенні спору до компетенції господарських судів.

У вказаному спорі ГО "Ірпінська спілка споживачів" захищає не власні інтереси, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - споживачів житлово-комунальних послуг, представляє інтереси та здійснює захист прав саме вказаних осіб на підставі статті 25 Закону № 1023-XII та її Статуту.

Тому між громадською організацією та юридичною особою, яка надає послуги, апріорі відсутні матеріальні правовідносини, оскільки в судовому спорі така громадська організація виступає від власного імені, але захищає побутових споживачів, права яких вважає порушеними через протиправні дії надавача послуг.

Судами попередніх інстанцій не враховані положення Закону № 1023-XII та Статуту, не надано оцінку можливості звернення ГО "Ірпінська спілка споживачів" з позовом, направленим на захист прав та інтересів невизначеного кола споживачів.

У законодавстві відсутні положення, які б надавали право фізичним особам, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, звертатися до господарського суду в межах спірних правовідносин за захистом їх порушених прав як споживачів".

На вказане цілком слушно посилається заявник в своїй апеляційній скарзі.

З урахуванням цього, колегія суддів зазначає про непідвідомчість цього спору господарському суду, зазначає при цьому, що виконання судового рішення у цій справі пов`язане із задоволенням майнових вимог фізичних осіб, оскільки у зазначеному спорі позивач у статусі громадської організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - членів ГО та представляє їх інтереси в суді на підставі положень Закону "Про громадські об`єднання" (статті 11, 21), а також відповідно до статутних завдань такої організації (пункти 1.3., 2.1., 3.1., 10.4. статуту).

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25.04.2024 у справі № 910/17395/23 щодо підвідомчості судам цивільної юрисдикції спору за позовом ГО про стягнення збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок бездіяльності Національного агентства з питань запобігання корупції, на користь фізичних осіб - членів такої організації, заявленим до відповідачів - суб`єктів господарювання.

47. Однак, незважаючи на те, що ця справа не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, Верховний Суд погоджується зі скаржником щодо помилковості рішення судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі з таких мотивів.

48. Так, ГО у касаційній скарзі зазначає таке:

- суд апеляційної інстанції всупереч ч.4 ст.75 ГПК не взяв до уваги посилання на постанову Одеського апеляційного суду від 27.04.2021 у справі №522/6921/20;

- суд апеляційної інстанції відхилив доводи, що ГО вже звертався до суду за захистом з аналогічним позовом в рамках цивільної юрисдикції та Приморський районний суд міста Одеси ухвалою від 30.04.2020 у справі №522/6921/20 відмовив у прийнятті позовної заяви.

49. Відповідно до п.1 ч.1 ст.231 ГПК господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

50. Абзац 1 ч.2 ст. 231 ГПК передбачає, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

51. Згідно з абз.2 ч.2 ст. 231 ГПК у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті.

52. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 09.12.2010 у справі "Буланов та Купчик проти України" ("Bulanov and Kupchik v. Ukraine", заяви №7714/06 та №23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення п.1 ст.6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 01.12.2011 року у справі "Андрієвська проти України" ("Andriyevska v. Ukraine", заява №34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення п.1 ст.6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25-26); рішення від 17.01.2013 у справі "Мосендз проти України" ("Mosendz v. Ukraine", заява №52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого ст.13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21.12.2017 у справі "Шестопалова проти України" ("Shestopalova v. Ukraine", заява №55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч п.1 ст.6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24))».

Отже, саме Березівський районний суд Одеської області є судом, встановленим Законом, до юрисдикції якого віднесено розгляд спору за позовом Громадської організації «Товариство «Восток» до Держави Україна в особі Доброславської окружної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Враховуючи наведене вище, постановляючи оскаржувану ухвалу від 01 жовтня 2024 року, суд першої інстанції допустив вказані вище порушення норм права, та дійшов помилкового висновку про належність справи до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За даних обставин, ухвала Березівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2024 року підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами апеляційним судом наразі не вирішується, оскільки апеляційним судом дана справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому, виходячи зі змісту приписів ч. 1, ч. 2 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судові витрати покладаються на сторони в залежності від розгляду вимог заявленого позову.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток» задовольнити.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 29 липня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький