Справа № 727/4153/25
Провадження № 2-з/727/38/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Калмикова Ю. О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

УСТАНОВИЛА:

04.04.2025 ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_1 про визначення права власності на 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки. Позов заявлено з підстав поділу майна чоловіка та жінки, набутого під час шлюбу. Позивач просить суд:

1) Поділити спільне майно подружжя яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності та визнати:

за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. А загальною площею 207,8 кв.м., житловою площею 40,9кв.м., навіс літ.Б, колодязь №1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101, а також на 1/2 частину земельної ділянки на якій розташоване зазначене нерухоме майно, кадастровий номер :13:003:0294, площею 0,0366га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1.

за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ.А загальною площею 207,8кв.м., житловою площею 40,9кв.м., навіс літ.Б, колодязь №1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101, а також на 1/2 частину земельної ділянки на якій розташоване зазначене нерухоме майно, кадастровий номер :13:003:0294, площею 0,0366га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1.

2) Припинити право спільної сумісної власності на будинок та земельну ділянку.

3) Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Калмикову Ю. О. Справу фактично передано судді по реєстру 04.04.2025.

04 квітня 2025 року відповідно до п. 6 ст. 187 ЦПК України суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

05.05.2025 суддя ухвалою відкрила провадження у справі № 727/4153/25 та призначила справу до розгляду.

29.07.2025 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці зі зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу. Позивач просить суд:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частки у праві власності на транспортний засіб легковий марки: KIA, модель: SPORTEGE, рік випуску: 2018, VIN: НОМЕР_1 .

Разом із зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 надав заяву про забезпечення позову.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.07.2025 для розгляду заяви про забезпечення позову визначено суддю Калмикову Ю. О., в провадженні якої перебуває раніше подана позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення права власності на 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що предметом його зустрічного позову, зокрема, є поділ автомобіля марки: KIA, модель: SPORTEGE, рік випуску: 2018, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрованого за Відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

Існують реальні обставини, що можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення моїх позовних вимог. Оскільки автомобіль зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , вона, як власник, має право ним розпоряджатися, включаючи його відчуження (продаж, дарування тощо), без моєї згоди. Таке відчуження автомобіля може відбутися до ухвалення судового рішення, що зробить неможливим його поділ у натурі та істотно ускладнить або унеможливить виконання судового рішення.

Для забезпечення можливості реального виконання майбутнього судового рішення та захисту моїх майнових прав на спільне майно, вважаю за необхідне накласти заборону на відчуження зазначеного транспортного засобу.

На підставі викладеного просив суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження автомобіля марки транспортний засіб марки: KIA, модель: SPORTEGE, рік випуску: 2018, VIN: НОМЕР_1 , що зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), державний номерний знак НОМЕР_2 .

Розглянувши клопотання про забезпеч ення позову, суд доходить наступного висновку.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 24.07.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власник транспортного засобу марки «KIA», 2018 року випуску, дата останньої реєстрації 07.11.2018.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

На підставі частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) вказала, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 зазначив: «У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду».

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2018 по справі №183/5864/17-ц.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Предметом позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Заставний Ю. І., тобто матеріальною вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є поділ спільно нажитого майна подружжя і визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частки у праві власності на транспортний засіб легковий марки: KIA, модель: SPORTEGE, рік випуску: 2018, VIN: НОМЕР_1 .

На обґрунтування виду забезпечення позову ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Заставний Ю. І., посилалася на можливість вчинення ОСОБА_2 відчуження транспортного засобу марки «KIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Характер правовідносин між учасниками справи свідчить про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існує спір з приводу поділу майна подружжя.

За таких обставин забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 відчужувати належний їй транспортний засіб марки «KIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 відповідає вимогам про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частки у праві власності на транспортний засіб легковий марки: KIA, модель: SPORTEGE, рік випуску: 2018, VIN: НОМЕР_1 .

Заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заставного Ю. І., в заяві про забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу марки «KIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 24.07.2025.

З огляду на наведене ОСОБА_4 має можливість здійснити відчуження транспортного засобу марки «KIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 іншій особі до ухвалення рішення суду.

Виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявно у ОСОБА_4 майно, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог ОСОБА_1 у разі відсутності у ОСОБА_4 транспортного засобу.

Тому через ризик відчуження ОСОБА_4 транспортного засобу марки «KIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 іншій особі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження майна може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Те, що ОСОБА_4 ще не вчинила дії, що свідчать про намір відчужити транспортний засіб, не спростовують наявність у ОСОБА_4 як у одноособового власника можливості вільно розпорядитись майном, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Немає підстав вважати, що застосування запропонованого ОСОБА_1 заходу забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_4 відчужувати належний йому транспортний засіб марки «KIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_4 , оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, транспортний засіб залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час до ухвалення рішення у справі.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 відчужувати належний їй транспортний засіб марки «KIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 на порушення норм процесуального права.

Суд уважає, що у даному випадку способом забезпечення позову могло бути вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження авто у межах ціни позову до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

ПОСТАНОВИЛА:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заборонити ОСОБА_2 відчужувати належний йому транспортний засіб марки «KIA», модель «SPORTEGE», рік випуску: 2018, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ю. О. Калмикова