КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С ТА Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1567/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Писаної Т. О., Поливач Л. Д.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Цибульського Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року

та на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року

у складі судді Саламон О. Б.

у цивільній справі № 754/2648/21 Деснянського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ІНГОССТРАХ»

про відшкодування шкоди внаслідок залиття,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернулась в суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що є власником квартири АДРЕСА_1 .

22.09.2020 відбулося залиття квартири внаслідок протікання прокладки на пристрої гарячого водопостачання на ділянці, за утримання якої в належному стані відповідальним є власник квартири кв. АДРЕСА_2 .

В результаті даної події в квартирі позивача було пошкоджено кухню (загальною площею 8.16 кв. м), залита стеля (1 кв. м), стіна (2 кв. м), на яких пошкоджено штукатурне та малярне покриття, деформовані дві секції навісних шаф (задні, верхні, нижні та бокові стінки, полиці шафи (загальний розмір 4.2 кв. м), деформована стільниця кухонного столу (1.44 кв. м), деформоване підлогове покриття (1 кв. м).

За фактом вказаної події, заступником голови ОСББ «Київ-10» буд АДРЕСА_1 , позивачкою та консьєржем даного будинку було складено та підписано Акт обстеження квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку з затопленням спірної квартири, позивач звернулася до експертної компанії ТОВ «Українська експертна компанія» для оцінки завданої шкоди. Результатами Звіту встановлено, що вартість завданого збитку, внаслідок залиття, становить 18 493 грн 91 коп.

Зазначала, що добровільно відповідач не бажає відшкодовувати заподіяну позивачці шкоду, у зв`язку з чим остання звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Посилаючись на викладене, та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила задовольнити позов та стягнути з відповідача заподіяну матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири у розмірі 15 772,96 грн та, відповідно, стягнути витрати за проведення оцінки вартості майнової шкоди у розмірі 3 000,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 15 772,96 грн, понесені витрати в розмірі 3 000,00 грн за проведення оцінки вартості майнової шкоди, витрати на правничу допомогу - 5 000,00 грн та судовий збір - 9 08,00 грн.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Цибульського В. В. про вирішення питання щодо розподілу судових витрат - відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення від 21 травня 2024 року адвокат Цибульський В. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в повному обсязі, прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Апелянт стверджує, що Позивач не довів факт спричинення шкоди саме Відповідачем та розмір завданої шкоди. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт заперечує проти акту про залиття квартири від 22.09.2020, оскільки він не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76. Зокрема, в акті не зазначені конкретні причини залиття та особи, які допустили залиття, а також інші необхідні реквізити. Апелянт вказує, що акт складено без участі Відповідача та без фактичного обстеження квартири Відповідача, що робить його недопустимим доказом вини. Також, у складі комісії, яка склала акт, не було дотримано всіх необхідних представників, передбачених затвердженою формою акту. В акті відсутні підписи членів комісії та підпис або відмова від підпису Відповідача. Крім того, в акті відсутня дата події залиття.

Стосовно звіту №07-12.2020 про оцінку вартості матеріальних збитків, апелянт вважає висновок суду про його обґрунтованість помилковим. Апелянт зазначає, що оцінювач ОСОБА_3 не мав спеціалізації щодо проведення оцінок завданих збитків. Розрахунки у звіті є необґрунтованими та непідтвердженими документами. Зокрема, відсутні обґрунтування для зазначених сум по стінових корпусах кухні, стільниці, доставці, демонтажу та монтажу меблів, вирізці мийки та варильної поверхні, а також послугах дизайнера та замірах приміщення. Оцінювач визначав розмір фізичного зносу зі слів Позивача, не перевіряючи давність предметів та не отримуючи підтверджуючих документів. Оцінювач також не проводив замірів площі залиття.

Апелянт стверджує, що звіт не доводить розмір шкоди, оскільки відсутні чіткі заміри та встановлення відсотків зносу пошкодженого майна. Деякі об`єкти, зазначені у звіті, взагалі не були пошкоджені або не відображені в акті. Апелянт також вказує, що розділи звіту «Локальний кошторис на будівельні роботи» та «Договірна ціна на будівництво ремонтно-відновлювальних робіт» не підписані оцінювачем. Враховуючи відсутність особистого огляду об`єкта оцінки та письмової заяви оцінювача про якість використаних вихідних даних, звіт є неналежним доказом. Зауважує, що суд не надав правової оцінки звіту про незалежну оцінку, наданому ПАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» на суму 2 720,95 грн, яка була отримана позивачем.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, апелянт вважає заявлену суму в 10 000,00 грн безпідставною та значно завищеною. Написання вимоги не було необхідним, оскільки не передбачає обов`язковості досудового врегулювання, а витрачений час на неї є неспівмірним. Адвокатський запит до КП «Українське БТІ» також був безпідставним, оскільки інформацію можна отримати з електронних реєстрів. Визначення підсудності та розрахунок ціни позову є процесуальним обов`язком сторони і не можуть бути визначені як окрема дія. Обсяг позову (п`ять сторінок) та посилання на норми законодавства не вимагають значного інтелектуального часу адвоката, тому сума в 5 000,00 грн є неспівмірною. Апелянт наголошує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, часом, обсягом наданих послуг та ціною позову. Судові витрати в 10 000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи та не відповідають критерію реальності та розумності їх розміру.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення від 17 червня 2024 року апелянт зазначає, що основне рішення суду від 21.05.2024, на підставі якого було прийнято додаткове рішення, є, на думку відповідача, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Таким чином, відповідач в апеляційній скарзі на додаткове рішення фактично заперечує законність основного рішення суду, що, на його думку, є підставою для скасування додаткового рішення щодо судових витрат. Відповідач заявляє, що належний правовий захист та стягнення судових витрат можливі лише після встановлення остаточного результату судового вирішення основної справи Київським апеляційним судом. Відповідач також наполягає на своєчасності подання своєї заяви про долучення доказів витрат, яка була подана 27.05.2024, тобто у встановлені строки. Додатково, відповідач надає детальні підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, загальна сума яких становить 10 000,00 грн, що, на його думку, є співмірним та обґрунтованим.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сорока М. М., в інтересах ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів, викладених в ній, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, вважаючи його законними та обґрунтованим. Щодо зауважень відповідача до акту про залиття, позивач стверджує, що посилання відповідача на порушення при складанні Акту про залиття є маніпулятивними та не відповідають дійсності. Правилами не передбачено обов`язкової присутності чи підпису під актом потерпілої та винної сторони, оскільки особа може відмовитись підписувати акт або бути відсутньою при огляді. Також, ні Правила, ні Додаток № 4 не передбачають, що має бути оглянута квартира, з якої відбулося залиття, оскільки комісія може не отримати доступ до помешкання. Позивач вважає маніпулятивними посилання на відсутність сантехніка чи майстра дільниці, оскільки Правила затверджені в 2005 році, коли не було поняття ОСББ, яке може залучати спеціалістів на договірних засадах. Факт залиття стався 22.09.2020 і того ж дня було складено Акт. Позивач зазначає, що Відповідач протягом майже чотирьох років не надала жодних зауважень до акту, не оскаржувала його і не надала жодної альтернативної версії причин залиття. Факт залиття з квартири Відповідача також підтверджується тим, що ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» сплатила страхове відшкодування на користь Позивача, визнавши цю подію страховою. Акт від 22.09.2020 відповідає всім необхідним вимогам. Позивач посилається на практику Верховного Суду, згідно з якою непідписання акту відповідачем не впливає на його правильність.

Щодо звіту про розмір збитку, Позивач зазначає, що Звіт № 07-12.2020, складений оцінювачем ОСОБА_3 , встановив розмір матеріального збитку внаслідок залиття на суму 18 493,91 грн. Позивач зменшила позовні вимоги до 15 772,96 грн після часткового відшкодування страхового відшкодування від ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» у розмірі 2 720,95 грн. Позивач стверджує, що оцінювач ОСОБА_3 був допитаний у судовому засіданні та докладно обґрунтував Звіт про завдану шкоду, спростувавши всі зауваження представника Відповідача. Щодо звіту, наданого ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ», позивач вказує, що він передбачає виключно ремонт нерухомого майна та не включає вартість ремонту/відновлення пошкодженого іншого рухомого майна, меблів тощо. Крім того, звіт ПП «Екорт» є неналежним доказом, оскільки оцінювач ОСОБА_4 особисто не оглядав всі пошкодження, а розрахунки ґрунтувалися на фотографіях. Також копія цього звіту не містить підпису чи печатки особи, яка його виконувала, та відсутні копії кваліфікаційних документів. Позивач зазначає, що Відповідач не спростував визначений у Звіті розмір матеріального збитку та не надав належних доказів на спростування причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Стосовно судових витрат на правову допомогу, позивач вказує, що суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги, вирішив стягнути з відповідача 5 000 грн на правничу допомогу, що вдвічі менше від заявленої позивачем суми. Позивач стверджує, що відповідач не довів неспівмірності заявлених витрат, а судом були враховані критерії реальності та розумності адвокатських витрат, які підтверджуються документально.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України (у редакції на дату подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи апеляційним судом здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного суду та на електрону скриньку адвоката Цибульського В. В., звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційними скаргами до електронного суду та на електрону скриньку ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення позивачці ОСОБА_2 .

Перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 22 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 відбулося затоплення квартири № 486 .

Факт залиття квартири позивача підтверджено Актом про наслідки залиття квартири від 22 вересня 2020 року, затвердженим головою ОСББ «Київ-10», складений та підписаний заступником голови ОСББ «Київ-10» Левицькою Л. А., консьєржем ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Причиною залиття у Акті вказано протікання прокладки на пристрої гарячого водопостачання квартири № 493 .

На момент обстеження комісія встановила, що у залитій квартирі № 486 : пошкоджено кухню (загальною площею 8.16 кв. м); залита стеля (1 кв. м); стіна (2 кв. м); пошкоджено штукатурне та малярне покриття, деформовані дві секції навісних шаф (задні, верхні, нижні та бокові стінки, полиці шафи (загальний розмір 4.2 кв. м), деформована стільниця кухонного столу (1.44 кв. м), деформоване підлогове покриття (1 кв. м) (т. 1 а. с. 12).

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 12.06.1997.

Квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 , що підтверджується листом КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 07.12.202.

Відповідно до Звіту № 07-12.2020 про оцінку вартості матеріальних збитків, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , розмір матеріального збитку, який завдано власнику в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 станом на момент складання даного звіту становить 18 493 грн 91 коп.

Як вбачається із заяви про зменшення розміру позовних вимог, 11 листопада 2020 року завдану шкоду позивачу частково відшкодовано ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ», а саме здійснено виплату страхового відшкодування за договором комплексного страхування - у розмірі 2 720 грн 95 коп.

На виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року, отримано висновок експерта від 19 вересня 2023 року №8354/22-42, з якого вбачається, що за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у зв`язку з тим, що у кв. АДРЕСА_1 на поверхні опоряджувального покриття відсутні ознаки залиття, тому визначити вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір майнової шкоди) по відновленню опоряджувального покриття після залиття, яке відбулося 22 вересня 2020 року за даними візуально-інструментального обстеження не вбачається за можливе.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка оцінювач ОСОБА_3 підтвердив та докладно обґрунтував Звіт про завдану шкоду щодо кв. АДРЕСА_1 .

Відповідач, заперечуючи свою вину у залитті квартири, посилався на недопустимість та недостовірність наданих позивачем доказів.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, встановив, що факт залиття 22 вересня 2020 року квартири позивача ОСОБА_2 підтверджено Актом про наслідки залиття, який суд визнав належним доказом. Причиною залиття вказано протікання прокладки на пристрої гарячого водопостачання квартири відповідача. Оскільки відповідач, як власник квартири, зобов`язана утримувати своє майно в належному стані та не спростувала свою вину у заподіянні шкоди, зважаючи на те, що розмір збитків визначено у Звіті ТОВ «Українська експертна компанія» на суму 18 493,91 грн, суд, врахувавши часткове відшкодування шкоди страховою компанією в розмірі 2 720,95 грн, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення майнової шкоди в розмірі 15 772,96 грн, витрат на оцінку в розмірі 3 000,00 грн, та судового збору 908,00 грн. Витрати на правничу допомогу суд зменшив до 5 000,00 грн, вважаючи цю суму справедливою та співмірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних підстав.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги про те, що Акт про наслідки залиття квартири від 22 вересня 2020 року не може бути належним доказом, так як при його складанні був відсутній представник та/або власник квартири № 493 , доказів відмови від присутності та підпису вказаного акту з боку відповідача не зафіксовано, доказів того, що відповідач відмовився бути присутнім або підписувати акт про залиття, відсутні, а також що акт був складений без участі відповідача та без фактичного обстеження його квартири та у відсутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з огляду на наступне.

Згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Наданий позивачем акт про залиття відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76. Факт залиття квартири та його наслідки зафіксовані актом комісійного обстеження, який складений за участі заступника голови ОСББ «Київ-10», затверджений та підписаний головою ОСББ «Київ-10». Крім того, стороною відповідача не спростовано факту залиття та факту пошкодження майна внаслідок залиття.

Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 753/20314/15-ц вказав, що «аргументи касаційної скарги про те, що його квартира не оглядалася, він Акт не підписував, спростовуються змістом такого Акта, з якого вбачається, що підлога квартири відповідача залита водою, тобто комісія оглядала квартиру останнього, а непідписання Акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів». Зазначені Правила не передбачають можливість встановлення вказаних обставин виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир.

Водночас, факт залиття з квартир відповідача підтверджується й страховим актом № Z208MPB70000NQ, затвердженим головою правління ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» від 11.11.2020, в якому зазначені наступні вхідні дані: дата події 22.09.2020, місце події: АДРЕСА_1 , обставини події: залиття квартири 486 квартирою 493 . Також вказано, що у відповідності до умов страхування, вказана подія входить до переліку страхових подій, визначених договором страхування, за яким передбачена виплата страхового відшкодування. 11 листопада 2020 року ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ», де була застрахована цивільна відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну третім особам, сплатила страхове відшкодування на користь позивача в сумі 2 702 грн 95 коп.

Наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування.

В обґрунтування свої вимог позивачем надано Звіту № 07-12.2020 про оцінку вартості матеріальних збитків, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , розмір матеріального збитку, який завдано власнику в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 станом на момент складання даного звіту становить 18 493,91 грн.

У процесуальний спосіб відповідач продемонстрував не лише неспроможність довести відсутність власної вини, що є його прямим обов`язком у деліктних правовідносинах, але й абсолютно не спростував належним чином розміру завданої шкоди. Замість подання переконливих контраргументів та власних допустимих доказів, відповідач обмежився запереченням доказової бази позивача, не надавши при цьому жодних власних матеріалів, здатних спростувати як факт його вини, так і обґрунтованість заявлених сум збитків.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки наявному в матеріалах справи звіту про незалежну оцінку, наданого ПАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» на суму 2 720 грн 95 коп., не заслуговують на увагу. Адже суд першої інстанції, обґрунтовано відхиляючи наданий стороною відповідача Звіт про незалежну оцінку ПП «Екорт» № б/н від 19.10.2020, за результатами якого вартість ремонту квартири внаслідок її залиття становить 3 265,14 грн, чітко вказав, що його недостовірність обумовлена тим, що оцінювач ОСОБА_4 особисто не оглядав всі наявні у квартирі позивача пошкодження та не описував їх. Натомість всі розрахунки здійснювалися на основі кількох фотографій зовнішніх видимих пошкоджень. Крім того, копія Звіту не містить жодного підпису чи печатки особи, яка його виконувала, та відсутні копії кваліфікаційних документів особи, яка визначала вартість ремонту майна позивача.

Відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України). Частиною 4 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Затоплення квартири позивача відбулось 22 вересня 2020 року, з даним позовом позивач звернулась в лютому 2021 року, рішення у справі ухвалено 21 травня 2024 року, тобто з моменту затоплення до дня ухвалення рішення суду минуло майже чотири роки, однак стороною відповідача не зібрано належних та достовірних доказів, які б спростували позицію позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошував на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Отже, у даній справі, позивач представив докази, що підтверджують факт залиття, джерело залиття (квартира відповідача), розмір завданої шкоди та причинний зв`язок між ними. Відповідач, у свою чергу, заперечував свою вину, зосередившись на оскарженні допустимості та достовірності наданих позивачем доказів, зокрема Акту про залиття та Звіту про оцінку вартості матеріальних збитків. Проте, відповідач не надав жодних власних належних та допустимих доказів, які б спростовували вищезазначені обставини або доводили відсутність його вини у залитті. Таким чином, відповідно до стандарту доказування «більшої переконливості», висновок про наявність вини відповідача та факт заподіяння шкоди, виходячи з наданих позивачем доказів, видається значно вірогіднішим, ніж протилежний. За відсутності належного спростування з боку відповідача, обставини, стверджувані позивачем, вважаються доведеними.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири в повному обсязі та витрати на оплату проведення оцінки залиття у розмірі 3 000 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правомірно керувався положеннями статей 133, 137 та 141 ЦПК України, якими встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, включаючи витрати на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру таких витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та ціною позову.

Відповідач в апеляційній скарзі заперечував проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі 10 000,00 грн, вважаючи їх безпідставними та значно завищеними, неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг. Зокрема, відповідач вказував на відсутність необхідності у написанні вимоги до суду, оскільки це не передбачає обов`язковості досудового врегулювання, а витрачений на неї час є неспівмірним. Також зазначалося про безпідставність адвокатського запиту до КП «Українське БТІ», оскільки інформація про право власності може бути отримана з електронних реєстрів. Визначення підсудності та розрахунок ціни позову є процесуальним обов`язком сторони, а не окремою платною дією.

Суд першої інстанції, врахувавши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат (договір, додаткову угоду, розрахунок гонорару, акт виконаних робіт та квитанцію про оплату), а також заперечення відповідача щодо неспівмірності заявлених витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Суд, керуючись критеріями реальності, обґрунтованості та розумності їх розміру, а також співмірності зі складністю справи , стягнув з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн, що є достатньою, співмірною та справедливою сумою в даному випадку. Таке зменшення відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, яка передбачає, що суд має виходити з критерію реальності та розумності розміру адвокатських витрат.

Доводи апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення суду про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу колегіє суддів відхиляються, адже не ґрунтуються на принципах розподілу судових витрат, закріплених у Цивільному процесуальному кодексі України.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року основні позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди були задоволені повністю, спір по суті вирішено на користь позивача. Зазначення судом у резолютивній частині рішення про «часткове задоволення позову» стосується лише зменшення суми витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем, що є наслідком реалізації судом принципу розумності та співмірності цих витрат, а не відмовою у задоволенні матеріальних вимог.

Таким чином, вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними, оскільки відповідач не є стороною, на користь якої ухвалено рішення за наслідками розгляду справи.

Посилання відповідача на те, що питання про судові витрати не може бути вирішено до перегляду основного рішення апеляційним судом, не відповідають нормам Цивільного процесуального кодексу України. Частина 8 статті 141 ЦПК України чітко встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, визначається судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків тощо), і такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови відповідної заяви. Додаткове рішення ухвалюється судом щодо судових витрат, якщо питання про їх розподіл не було вирішено в основному рішенні. Процесуальний закон чітко визначає порядок звернення та розгляду цього питання, не ставлячи його в залежність від набрання основним рішенням законної сили чи його перегляду апеляційною інстанцією. Якщо рішення суду першої інстанції буде скасовано в апеляційному порядку, це може стати підставою для перегляду питання про розподіл судових витрат, але не є перешкодою для його вирішення судом першої інстанції на момент ухвалення рішення. Отже, доводи відповідача про «неможливість вирішити питання про судові витрати до остаточного результату судового вирішення по даній справі у Київському апеляційному суді» є хибними та не відповідають діючому процесуальному законодавству.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржувані рішення та додаткове суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката Цибульського Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Л. Д. Поливач