СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/980/24
Провадження №2/547/51/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання О.О.Харченко,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката А.В.Нестеренко,

представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 адвоката С.В.Шквир,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 1, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення 1/2 частки земельної ділянки (паю),

ВСТАНОВИВ:

СТИСЛІ ВИМОГИ І ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Позиція позивача ОСОБА_1

Позивач просить зобов`язати відповідача ФОП ОСОБА_3 .Проскурню повернути позивачеві ОСОБА_1 земельну ділянку (пай) розміром 2,48 га, яка перебуває у с. Слюзівка.

В обґрунтування позову зазначає, що бажає самостійно обробляти свою земельну ділянку і тому позивач став фізичною особою-підприємцем. Договір № 21 щодо оренди землі укладено без згоди позивача. Водночас у 2013 році позивач підписав договір із відповідачем на строк дії до 2023 року. Платежі за оренду здійснено не у повній мірі. Є документ, що платить 7801,24 грн, а насправді платить 6631,05 грн. Земельну частку (пай) 2,48 га позивач отримав у спадок від своєї матері. У листопаді 2013 року позивач підписав технічну документацію на землю, яку дав відповідач.

Позивач ототожнює своє право на земельну частку (пай) площею 2,48 умовних кадастрових гектарів і 1/2 частку земельної ділянки площею 3,9175 га кадастровий номер :00:003:0130. Власником іншої 1/2 частки є його сестра ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 у судовому засіданні свої вимоги підтримав повністю. Посилався на те, що не підписував останню додаткову угоду від 23.03.2021 якою строк оренди продовжено до 01.07.2029. Водночас просив розірвати не підписану ним цю додаткову угоду. Ствердив отримання орендної плати за додатковою угодою від 23.03.2021, хоча стверджує що її не підписував. Вважає, що належна щорічна орендна плата за додатковою угодою складає 12481,00 грн на рік, але йому платять 7849,00 грн. Розуміє, що він є власником 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 3,9175 га. Позивач підтвердив отримання орендної плати за усіма платіжними дорученнями, видатковими касовими ордерами, які надав представник відповідача. Позивач підтвердив, що неодноразово звертався до відповідача з питання надання допомоги на лікування, отримання орендної плати на перед. Водночас наполегливо заперечує свій підпис на додатковій угоді від 21.03.2021.

Суд роз`яснював позивачеві і його представникові право ініціювати призначення судової експертизи щодо підпису позивача у додатковій угоді, а також відмінність у предметі і підставах позову: якщо договір не підписано слід ініціювати витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння відповідача; якщо договір підписано слід ініціювати розірвання договору.

Натомість позивач наполягає саме на поверненні земельної ділянки яку називає і ділянкою і паєм.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат А.В.Нестеренко повністю підтримала позов і пояснення позивача. Представник не змогла на пропозицію суду назвати чіткий предмет і підставу позову; впорядкувати і структурувати численні заяви, доповнення, пояснення позивача у справі; пояснити яке доказове значення має листування щодо землі під будинком, документи про травми і хвороби позивача, його листування з не учасниками справи тощо; послалася що повністю "слідує волі позивача", не може віднайти з ним конструктивний діалог. Наголосила, що позовну заяву писала не вона і що вона роз`яснювала позивачеві, що спершу йому слід виділити свою 1/2 частку на місцевості і потім позиватися щодо конкретної землі.

Позиція відповідача ФОП А.М.Проскурня

Заперечує проти позову повністю. Первинного між сторонами 01.07.2013 укладено договір оренди № 21 щодо 1/2 частки земельної ділянки площею 3,9175 га. 30.11.2017 укладено додаткову угоду до договору якою збільшено строк оренди і орендну плату. 23.03.2021 укладено додаткову угоду до договору якою збільшено строк оренди і орендну плату, зокрема до 01.07.2029.

Усі 3 правочини підписано сторонами. Позивач отримував орендну плату за 1/2 частку земельної ділянки (власником якої був і є) за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб і військового збору. Орендна плата також платилася на перед за 2025 рік на прохання позивача у 2022 році. За відповідачем зареєстровано право оренди на 1/2 ідеальну частку спірної земельної ділянки. Іншу 1/2 частку відповідач орендує у іншого співвласника сестри позивача ОСОБА_1 С.О.Сербин. Ідеальні частки 2-х співвласників не виділені на місцевості і тому відповідач не розуміє як можна повернути не визначену на місцевості землю.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 адвокат С.В.Шквир наголосив на безсистемності та суперечливості складених позивачем заяв і наданих ним до суду документів; на тривалому отриманні позивачем орендної плати саме за 1/2 частку земельної ділянки і у розмірі, що перевищує договірний розмір; відсутністю зі сторони позивача із 2018 року претензій до відповідача щодо неповної сплати орендної плати. Кожна сплата коштів відповідачем позивачеві здійснена за вирахування податку на доходи фізичних осіб і військового збору тому "на руки" є меншою суми, яка вказана у договорах.

ЩОДО ДОКАЗУВАННЯ

Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК).

Отже обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Процесуальний обов`язок доведення вимог позову, заяви, клопотання тощо учасника справи, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на відповідну сторону у разі заперечення проти таких позову, заяви, клопотання тощо з боку іншого учасника справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний баланс ймовірностей.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Вивчивши письмові заяви учасників справи по суті справи, вислухавши позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ДОКАЗИ, АРГУМЕНТИ СТОРІН, ЇХ ОЦІНКА СУДОМ

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців від 13.07.2023 позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (т. 1 а.с. 10).

Товстівська сільська рада рішенням від 01.10.2012 передала безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку орієнтовною площею 1,79 га, зокрема 1,54 га для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 12, 197).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 01.02.2008 ВКЕ № 670113, зареєстровано за № 222, ОСОБА_1 успадкував після своєї матері право на 1/2 частку права на земельну ділянку (пай) площею 4,97 в умовних кадастрових гектарах, яке перебуває у колективній власності КСП ім. Чапаєва (т. 1 а.с. 30, 191).

Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) РН № 772291 від 01.02.2008 ОСОБА_1 є власником земельної частки (паю) розміром 2,48 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Чапаєва, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.02.2008 ВКЕ № 670113 (т. 1 а.с. 29, 192).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2013 підтверджено належність ОСОБА_1 на праві власності 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0130, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 222 від 01.08.2008. Право власності зареєстровано 23.07.2013 (т. 1 а.с. 42).

Отже вказане право на земельну частку (пай) розміром 2,48 в умовних кадастрових гектарах реалізовано у спосіб отримання позивачем права власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0130, загальною площею 3,9175 га.

Позивач вважає, що його ошукали, поза його волею його пай перетворився на частку земельної ділянки. Ніякої технічної документації він не замовляв і за неї не платив. Водночас належність йому земельної ділянки підтверджує.

За договором оренди землі № 21 від 01.07.2013 ОСОБА_1 передав в оренду ФОП ОСОБА_2 земельну ділянку у розмірі 1/2 частки від загальної площі 3,9175 га, строк оренди 10 років, орендна плата 5204,99 грн на рік (т. 1 а.с. 45-49, 103-105).

01.07.2013 між вказаними особами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки за договором оренди землі (т. 1 а.с. 44, 105).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.08.2013 підтверджено державну реєстрацію права оренди 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0130, власник/орендодавець ОСОБА_1 , орендар ФОП ОСОБА_3 .Проскурня, договір оренди № 21 від 01.07.2013, строк оренди 01.07.2023, право оренди зареєстровано 02.08.2013 (т. 1 а.с. 31, 106).

Аналогічний за змістом договір оренди землі № 21 від 01.07.2013 укладено відповідачем із іншим співвласником 1/2 частки земельної ділянки ОСОБА_5 . Із нею так само 01.07.2023 підписано акт приймання передачі в оренду 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0130, площею 1,958 га від площі 3,9175 га (т. 1 а.с. 120-122, 188, 189).

ФОП ОСОБА_3 .Проскурня довідками від 04.09.2017 № 23, від 12.02.2018 № 2 повідомив, що вказана земельна ділянка перебуває в оренді, орендна плата нарахована за 1/2 частку земельної ділянки у сумі 6631,05 грн, отримано за вирахуванням прибуткового податку і військового збору 5337,99 грн і за 2016 рік і за 2017 рік (т. 1 а.с. 32, 172, 175).

Вказані виплати є більшими, аніж передбачено договором оренди землі у сумі 5204,99 грн. Про недоплату за ці роки у позові не йдеться.

30.11.2017 сторони уклали додаткову угоду до договору оренди землі № 21 від 01.07.2013 у спосіб його викладення у новій редакції. На умовах додаткової угоди ОСОБА_1 передав в оренду ФОП ОСОБА_3 .Проскурні земельну ділянку площею 3,9175 га, кадастровий номер :00:003:0130, договір діє до 01.07.2026, орендна плата 12481,97 грн на рік. Преамбула договору вказує на належність ОСОБА_6 земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину № 222 від 01.08.2008 (т. 1 а.с. 107-111, 180-187).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.12.2017 підтверджено державну реєстрацію права оренди 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0130, власник/орендодавець ОСОБА_1 , орендар ФОП ОСОБА_3 .Проскурня, договір оренди № 21 від 01.07.2013, додаткова угода до договору б/н від 30.11.2017, строк оренди 01.07.2026, право оренди зареєстровано 02.08.2013 (т. 1 а.с. 31, 106).

Суть спору зводиться до першого аргументу, що ОСОБА_1 вважає, що повинен отримувати усю передбачену договором суму орендної плати 12481,97 грн на рік бо таким йому дали договір для підписання хоча розуміє що йому належить 1/2 частка землі, а ФОП ОСОБА_3 .Проскурня вважає, що повинен платити з цієї суми половину, оскільки ОСОБА_1 є власником 1/2 частки вказаної земельної ділянки, тобто 6240,99 грн і що зареєстроване право оренди на 1/2 частку. Іншу 1/2 частку орендної плати відповідач платить іншому співвласнику вказаної цілої земельної ділянки ОСОБА_5 (сестрі позивача). ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками земельної ділянки площею 3,9175 га по 1/2 ідеальної частки.

Статтею 11 ЦК передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, четверта статті 202 ЦК). Отже, встановлення взаємопогоджених дій декількох осіб, які мають єдину мету, спрямовану на набуття, зміну або припинення певних цивільних прав чи виконання певних обов`язків, є ознаками вчинення єдиного правочину такими особами. Поведінка сторін має засвідчувати єдність їх волі до настання відповідних правових наслідків. Багатосторонні правочини можуть оформлюватися договорами у письмовій формі як єдиними письмовими документами або укладатися шляхом взаємного обміну листами (повідомленнями, телеграмами), прийняттям до виконання зобов`язань чи фактичним учиненням взаємнопогоджених дій, спрямованих на набуття певних прав (виконання певних обов`язків) його сторонами.

Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України "Про оренду землі").

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 1 Закону України "Про оренду землі").

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (ч.ч. 1-3 ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Орендна плата справляється у грошовій формі (ч. 2 ст. 22 Закону України "Про оренду землі").

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (абз. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України "Про оренду землі").

У разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором (ст. 36 Закону України "Про оренду землі").

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК).

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 526 ЦК).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК).

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Отже зареєструвати можливо право оренди землі лише стосовно конкретного об`єкта цивільних прав належної саме позивачеві 1/2 ідеальної частки земельної ділянки. Саме щодо такого зареєстрованого права оренди і виникає обов`язок зі сплати орендної плати.

Щодо цього слід зазначити, що преамбула додаткової угоди від 30.11.2017, а так само і первинний договір оренди землі № 21 від 01.07.2013 посилаються на: правовстановлюючий документ ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину № 222 від 01.08.2008; на належу ОСОБА_1 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0130, загальною площею 3,9175 га; на зареєстроване право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0130, загальною площею 3,9175 га; на зареєстроване із 02.08.2013 право оренди на 1/2 частку земельної ділянки.

Фактично з тексту п. 2.1 додаткової угоди від 30.11.2017 "випала" вказівка про 1/2 частку, але реєстрація права оренди здійснена саме щодо коректної частки 1/2. Із цієї дати позивач не став власником чи орендодавцем 1/1 частки земельної ділянки. Сторони розуміли що в оренду передано і отримано саме 1/2 частка.

Позивач вважає, що така помилка дозволяє йому претендувати на орендну плату за всі передані в оренду 3,9175 га хоча він є власником її половини, а представник відповідача не може пояснити причину "випадання" з тексту додаткової вказівки на оренду 1/2 частки від всієї площі 3,9175 га.

З цих аргументів суд робить висновок, що в оренду позивач передав 1/2 своєї ідеальної частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 3,9175 га і тому може претендувати на половину від орендної плати, тобто від суми 12481,97 грн. "Випадання" з додаткової угоди дробу 1/2 є редакційною помилкою тексту угоди, якою позивач вирішив скористатися у вересні 2024 року після її допущення ще у листопаді 2017 року. Після 2017 року позивач отримував орендну плату саме за 1/2 частку і не вважав що її не доплачено. Суб`єктом підприємницької діяльності позивач став 13.07.2023.

Отже аргумент позову про право на отримання орендної плати у сумі 12481,97 грн спростовано.

23.03.2021 сторони уклали додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.07.2013. На умовах додаткової угоди в ОСОБА_1 передав в оренду ФОП ОСОБА_3 .Проскурні 1/2 частку земельну ділянку площею 3,9175 га, кадастровий номер :00:003:0130, договір діє до 01.07.2029, орендна плата 9361,48 грн на рік (т. 1 а.с. 113-115).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.07.2021 підтверджено державну реєстрацію права оренди 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0130, власник/орендодавець ОСОБА_1 , орендар ФОП ОСОБА_3 .Проскурня, договір оренди № 21 від 01.07.2013, додаткова угода до договору б/н від 30.11.2017, додаткова угода від 23.03.2021, строк оренди 01.07.2029, право оренди зареєстровано 02.08.2013 (т. 1 а.с. 116, 117).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав № 363685604 від 30.01.2024 ОСОБА_5 є власником 1/2 частки земельної ділянки площею 3,9175 га, кадастровий номер :00:003:0130; орендарем частки є ФОП ОСОБА_2 до 13.12.2033. Власником іншої 1/2 частки є ОСОБА_1 ; орендарем до 01.07.2029 є ФОП ОСОБА_7 Проскурня (т. 1 а.с. 188, 189).

ОСОБА_1 отримував від ФОП ОСОБА_7 Проскурня орендну плату за видатковими касовими ордерами, зокрема й на перед.

Так, ОСОБА_1 отримав "на руки" оренду плату: 30.11.2017 3000,00 грн за 2019 рік; 14.02.2018 1200,00 грн за 2019 рік; 16.03.2018 600,00 грн; 13.04.2018 6280,00 грн за 2019 рік; 29.05.2018 1000,00 грн за 2020 рік; 15.06.2020 1000,00 грн за 2020 рік; 12.12.2018 2000,00 грн за 2020 рік; 17.09.2019 2500,00 грн за 2020 рік; 03.04.2020 5000,00 грн за 2021 рік; 02.02.2021 1000,00 грн за 2022 рік; 17.02.2021 1500,00 грн за 2022 рік; 02.03.2021 3412,00 грн за 2022 рік; 24.03.2021 7536,00 грн за 2023 рік; 14.10.2022 351,18 грн за 2024-2025 роки; 14.10.2023 7849,99 грн за 2025 рік (т. 1 а.с. 41, 129-136).

Кожній виплаті цієї суми передувало вирахування 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військового збору, а з 01.12.2024 5,0 % військового збору. Доказів протилежного судові не надано.

ОСОБА_1 стверджує, що надана ним накладна без підпису і без дати (т. 1 а.с. 190 і у т. 2 а.с. 42) стверджує суму заборгованості ФОП ОСОБА_7 Проскурня 3764,02 грн на 2026 рік. Що накладна складена обліковцем відповідача.

Проте позивач не зміг пояснити як у документі може йтися про борг на 2026 рік який ще не настав. Водночас підтвердив, що отримував протягом 12.05.2021 14.10.2022 вказані у накладній суми і зерно в рахунок орендної плати за, знову ж таки, не підписаним ним договором.

Відтак аргумент позову про не доплату орендної плати також спростовано.

Суть спору зводиться до другого аргументу: позивач заперечує свій підпис на додатковій угоді від 23.03.2021 лише у спосіб усної заяви. Але водночас підтверджує отримання від відповідача коштів саме як орендної плати починаючи із 2013 року. Суд зазначав вище про не бажання позивача ініціювати призначення судової почеркознавчої експертизи свого підпису у тексті додаткової угоди від 23.03.2021.

Аргумент позову про не підписання позивачем додаткової угоди від 23.03.2021 не доведено у спосіб надання судові належного і допустимого доказу, зокрема, висновку почеркознавчої експертизи. Позивач не мав жодних перешкод до ініціювання відповідної експертизи.

Ураховуючи зазначені встановлені судом обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову і відмовляє у задоволенні позову повністю.

ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

13.01.2025 позивач сплатив 1211,20 грн судового збору зі своєї позовної заяви майнового характеру (т. 1 а.с. 196).

Суд відмовив у задоволенні позову. Тому сплачений позивачем судовий збір 1211,20 грн повністю покладається на позивача.

Представник відповідача зробив заяву про відсутність у відповідача наміру ініціювати стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, які наразі поніс відповідач.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 141, 174, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272-274, 351, 352, 354, 355 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення складене 04.08.2025.

Суддя В.Ф.Харченко