Справа № 308/5431/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2025 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Мішко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом адвоката Німець Олени Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
Адвокат Німець О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з останнього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.08.1993 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 .. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2023 року, яке залишено без змін відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду від 07.02.2024 року, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.
На підставі вказаного судового наказу Ужгородським відділом Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області було відкрито виконавче провадження.
Виконавцем вживалися заходи щодо виконання виконавчого листа № 308/3202/17, проте відповідач свідомо ухилявся від сплати аліментів. Поважні причини, що давали би підстави не сплачувати аліменти у Відповідача відсутні.
Відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти, оскільки періодично сплачував аліменти протягом 2023-2024 років.
Станом на 01.03.2025 року з вини Відповідача виникла заборгованість із сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у розмірі 45 789,52 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам ОСОБА_2 від 20.03.2025 року.
Заборгованість із сплати аліментів у Відповідача виникла за період з 16.06.2023 по дату зверненім до суду.
Зазначає, що відповідач є батьком двох спільних дітей, проте протягом трьох останніх років ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає, ухиляється від виконання рішення суду. На даний момент склалися умови, які шкодять інтересам дітей, а тому позивач просить суд у зв`язку із виниклою заборгованістю із сплати аліментів, на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , стягнути з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) у розмірі 95 013.73 грн.
Ухвалою судді від 23.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач та його представник адвокат Луцак В.Я. у судове засідання не з`явилися, однак останній подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що окрім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
За результатами розгляду питання про збільшення або зменшення розміру позовних вимог суд приймає процесуальне рішення.
Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2023 року справа № 308/3869/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу задоволено повністю. Шлюб між сторонами розірвано.
Вказані обставини також визнаються відповідачем, а відтак відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Відповідно до частини 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
Zp = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ………. (An х 1% х Qn), де:
Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 зроблено, зокрема, наступні висновки:
стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;
розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;
при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
Таким чином, виходячи із правових позицій Верховного Суду, наданого позивачкою розрахунку заборгованості по аліментах, враховуючи, що позивачка просить нарахувати пеню станом на 01.03.2025 року, що вбачається зі змісту позовної заяви, та принципу диспозитивності, розмір неустойки (пені) по аліментах необхідно розраховувати від загальної заборгованості за увесь період, який не може перевищувати 100 відсотків загального розміру заборгованості за аліментами.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн..
Окрім цього, у відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд повинен врахувати заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони. Законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року по справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20).
Отже, із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
З доданих до матеріалів справи доказів судом встановлено, що 01.04.2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Німець Оленою Михайлівною було укладено договір про надання правової допомоги, зі строком дії до 31.12.2030 року (п. 5.1. Договору).
Договором, в тому числі визначено його предмет, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін та гонорар адвоката, який згідно п. 2.2. Договору визначається в Замовленні, що є невідємною частиною договору.
На підтвердження оплати клієнтом наданих адвокатом послуг (гонорару) до позовної заяви долучено копію платіжної інструкції № 025А-4Х8Н-7613-АС0К від 15.04.2025 року.
Керуючись статтею 196 Сімейного кодексу України, статтями 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265,268, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 46 789,52 грн. (сорок шість тисяч сімсот вісімдесят дев`ять грн. п`ятдесят дві коп.) неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з червня 2023 року по лютий 2025 року.
У решті вимог позовної заяви відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. двадцять коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 7000,00 грн. (сім тисяч гривень) .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 25.07.2025 року о 16 год. 15 хв..

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул