Справа № 203/4936/25
Провадження № 2-з/0203/31/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Центральний районний суд м. Дніпра під головуванням судді Колесніченко О. В., розглянувши у письмовому провадженні № 2-з/0203/31/2025 заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2025 року подана засобами ЄСІТС «Електронний суд» за правничої допомоги адвоката Новосьолова С.С. позовна заява ОСОБА_1 передана судді Центрального районного суду міста Дніпра Колесніченко О.В. 18 липня 2025 року.

Ухвалою суду від 21 липня 2025 року в загальному порядку призначене підготовче засідання на 14 серпня 2025 року з відкриттям провадження у цій цивільній справі за позовом ОСОБА_1 з приводу стягнення з ОСОБА_2 35 729 733 грн 03 коп., що складається з вимог повернення грошового еквіваленту позики в розмірі 700 000 доларів США основного боргу, 51 397 доларів 27 центів США процентів, а також неустойок у виді штрафу за порушення строку повернення позики на суму 70 000 доларів США і штрафу за прострочення виплати щомісячних процентів з 06 грудня 2024 року по 16 липня 2025 року на суму 24 759 доларів 81 цент США та 7 895 доларів 89 центів США 3% річних за затримку розрахунку з 02 березня 2025 року по 16 липня 2025 року за грошовим зобов`язанням в іноземній валюті за договором позики № 1 від 08 листопада 2024 року, укладеного у простій письмовій формі в момент видачі ОСОБА_2 12 листопада 2024 року боргової розписки в отриманні валютних цінностей готівкою, строком виконання 01 березня 2025 року.

30 липня 2025 року, тобто після відкриття загального позовного провадження у цій справі, через канцелярію суду позивач згідно п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України подав заяву, яка за формою та змістом відповідає вимогам ст. 151 цього Кодексу, порушуючи питання про забезпечення своїх вимог за ціною позову 35 729 733 грн 03 коп. шляхом заборони вчиняти певні дії з накладенням арешту на активи відповідача, пов`язані з володінням корпоративними правами з частки у статутному капіталі господарського товариства ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Промінь» (), і на грошові кошти на відкритих відповідачу банківських рахунках в еквіваленті до 63 052,97 доларів США, а також на належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме на:

1.житловий будинок садибного типу загальною площею 314,8 кв. м, жилою 106,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 020, з оціночною вартістю 5 910 028,15 грн;

2.квартиру загальною площею 70,9 кв. м, жилою 45,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101, з оціночною вартістю 2 970 376,74 грн;

3.квартиру загальною площею 77,5 кв. м, жилою 39,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 020, з оціночною вартістю 2 426 862,00 грн;

4.квартиру загальною площею 203,6 кв. м, жилою 78,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 020, з оціночною вартістю 9 035 396,24 грн;

5.квартиру загальною площею 98,3 кв. м, жилою 83,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_5 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01, з оціночною вартістю 5 514 308,47 грн;

6.житловий будинок загальною площею 79,2 кв. м, жилою 36,7 кв. м, розміщений з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_6 , що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 113, з оціночною вартістю 616 898,21 грн. зі спільного майна на 5/12 частку у праві власності.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник з урахуванням додаткових пояснень свого представника в порядку ч. 3 ст. 153 ЦПК України посилається на пов`язаність підстав позову з подіями умисного ухилення боржника від виконання договору короткострокової (квартальної) позики, строк виконання основного зобов`язання за яким настав 01 березня 2025 року, через що наявні достатні підстави вважати серйозним ризик спроб боржника уникнути звернення стягнення на наявне у нього майно, внаслідок чого за характером грошового зобов`язання і валюти боргу мають бути арештовані активи боржника заради їх збереження до розв`язання цього спору. Відповідач замість повернення боргів розміщує свої кошти в інших активах, через що мають бути арештовані кошти на банківських рахунках для резервування необхідної суми, на яку може бути звернуте першочергове стягнення. Проте за рахунок зазначених коштів погасити заборгованість відповідача перед позивачем, яка виникла у зв`язку з невиконання грошового зобов`язання, за ціною позову існує можливість тільки в сукупності з виручкою коштів від продажу нерухомого майна відповідача і реалізації інших його активів. Тобто, за вільного доступу до наявного в натурі майна, на яке можливо звернути стягнення у випадку задоволення позову, відповідач може продовжити переводити своє ліквідне майно у менш ліквідні активи, для звернення стягнення на які потрібно буде докласти значних зусиль та витрат на дотримання особливих порядків прилюдних торгів у виконавчому провадженні, що неминуче позначиться на затягуванні відновлення порушених прав, чим буде істотно ускладнене виконання можливого рішення суду на користь позивача, а так само за таких умов існує ризик обтяження відповідачем свого майна правами третіх осіб, що може зробити виконання такого рішення суду у даній справі, взагалі, неможливим, у зв`язку з чим позивач просить вжити заходи забезпечення позову у такий спосіб.

Розглянувши заяву, дослідивши додані докази, суд приходить до наступних висновків.

Як видно з доданого до заяви витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент пред`явлення позову відповідач дійсно володіє зазначеними в заяві корпоративними правами з частки у статутному капіталі в розмірі 6 599 464,06 грн і з прямим вирішальним впливом кінцевого бенефіціарного власника (контролера) ТОВ «ВСП Промінь» (, Дніпропетровська область, Кам`янський район, село Бородаївські Хутори, вул. Центральна, буд. 1А), яке за публічно загальнодоступними в Інтернет-мережі даними ресурсу https://opendatabot.ua/c/44089224 має чистого прибутку за 2024 рік на суму 34 294 200 гривень, з яких 81,17 % могли бути виплачені дивіденди ОСОБА_2 у 2025 році, але відомостей за розподіл чистого прибутку немає.

Також за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо суб`єкта в сукупності з довідками про оціночну вартість, сформованими 09 липня 2025 року відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (Додаток 2, пункт 5 розділу ІІІ) відомо про належність на час провадження у цій справі відповідачу на праві особистої приватної і спільної часткової власності перелічених у заяві об`єктів нерухомості, за рахунок вартості яких можуть бути покриті з пред`явлених позивачем вимог разом на загальну суму 26 114 012,5 грн.

Відомості про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) особисто ОСОБА_2 і пов`язані з цим заборони за ч. 13 ст. 150 ЦПК України відсутні, а належні йому корпоративні права і нерухоме майно не мають ознак об`єктів, до яких не допускається застосування арешту та інших видів і способів забезпечення відповідно до ч.ч. 4-9, 11-12, 14-16 ст. 150 ЦПК України.

Забезпечення позову допускається відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано частиною четвертою статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, чим імплементовані статті 7, 12 Загальної декларації про права людини і стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що згідно статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду, за практикою його тлумачення у § 43 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін, через що невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 зазначеної Конвенції.

Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а ключовим за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові № 14-28цс23 від 24 квітня 2024 року, викладеними для подібних справі № 754/5683/22 обставин, вважається встановлення: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. І висновок та мотиви суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову в силу ч. 10 ст. 150 ЦПК України жодним чином не можуть тлумачитися доведеністю позовних вимог, яка підлягає перевірці, в цілому, та оцінці під час розгляду та вирішення справи по суті.

Забезпечення позову за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), через що заходи забезпечення мають гарантувати можливість ефективної реалізації на практиці вимоги позивача на випадок розв`язання спору на його користь, а тому за усталеною судовою практикою умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру визнається достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є в наявності на момент пред`явлення позову до відповідача, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю до часу приведення у виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

З ЄДРСР відомо про притягнення ОСОБА_2 до субсидіарної відповідальності за боргами банкрутів внаслідок визнання правочинів з його участю недійсними за ознаками фраудаторності майнових дій відповідно до ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, що вказує на звичну для відповідача ділову практику і набуті ним навички, опановані способи та прийоми переховування високоліквідних майнових активів від звернення на них стягнення кредиторами.

Суд приймає до уваги наведені Верховним Судом в складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду висновки у постанові від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 про те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Суд, виходячи з предмету позову майнового характеру про присудження грошового боргу, процентів, неустойки (штрафів) та інших заходів цивільної відповідальності, пред`явленого з підстав триваючого користування чужими коштами з порушенням його умов і обумовлених строків повернення позики, незважаючи на наявні у відповідача джерела її оплати, перевіривши матеріали цієї цивільної справи на предмет існування справжнього спору між сторонами, постановляє цю ухвалу згідно ч. ч. 1, 6, 7 ст. 153 ЦПК України, визнавши подану заяву відповідно до ст. 149 ЦПК України обґрунтованою зібраними фактичними даними про видану боргову розписку й умови укладеного письмового договору, які мають визнаватися достатніми для підтвердження на цій стадії процесу очевидного та об`єктивного характеру існування загрози порушення прав позивача як позикодавця, щодо вимог якого, аби припустити їх законність за ст. 545 ЦК України, подані достатні дані про порушене договірне зобов`язання, які сукупно з необмеженою можливістю розпорядження коштами на банківських рахунках й іншим майном складають необхідні підстави вважати наявним ризик переховування коштів від можливого звернення стягнення або переоформлення нерухомого майна за фіктивними правочинами для перереєстрації на номінального іншого власника, що може істотно ускладнити виконання рішення суду, чим за усталеною судовою практикою визначається легітимна мета втручання у непорушність власності відповідно до ст. 41 Конституції України на балансі з обов`язковістю судових рішень, на підставі чого зі стадії підготовчого провадження цієї справи належить допустити забезпечення позову співмірними із заявленими вимогами способами з перелічених у ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Так, на виконання присудженого з учасника товариства з обмеженою відповідальністю стягнення грошових коштів згідно з ст. 22 Закону України № 2275-VIII від 06.02.2018 «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» допускається звернення стягнення на частку учасника такого товариства, з огляду на що накладення арешту саме на частку у статутному капіталі буде пропорційним і відповідатиме легітимній меті втручання у права відповідача, забезпечуючи незмінність його майнового стану внаслідок публічного обтяження права розпорядження (уступки) такою часткою. В свою чергу, арешт оборотоздатних майнових (речових) «прав на частку», від яких в судовій практиці застосування ст. 96-1 ЦК України відрізняють інші корпоративні «права з частки», не обмежує володільця корпоративних прав в участі в управлінні справами товариства, а останнє у можливості його органів приймати свої акти, через що законній господарській діяльності ніяк не перешкоджатиме, забезпечуючи збереження під корпоративним контролем відповідача джерела його доходів, що може слугувати в майбутньому джерелом примусового виконання можливого рішення суду про задоволення цього позову.

Разом з тим, накладений арешт не буде ефективним без заборони державним реєстраторам вчиняти певні реєстраційні дії, оскільки арешт стосується обмежень самого володільця, а заборона реєстраційних дій згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України убезпечить всіх третіх осіб від замовчування наявності таких обмежень, коли вчинення таких реєстраційних дій тягне презумпцію достовірності внесених відомостей всупереч арешту, тоді як, попри обмеження, реєстраційні дії можуть бути спрямовані на зменшення номінальної вартості частки у статутному капіталі, «розмиття» її фактичного розміру або зміну складу кінцевих бенефіціарних контролерів суб`єкта господарювання через зміни статутного капіталу, внаслідок чого презумпція їх достовірності нестиме загрозу стабільності цивільному обороту.

Таких висновків суд дійшов з урахуванням правової позиції, наведеної Верховним Судом у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-16704св23 від 24 січня 2024 року.

Відповідно, погоджуючись з обґрунтованим припущенням позивача, суд вживає заходи забезпечення позову, невжиття яких призведе до створення додаткових труднощів у виконанні судового рішення, запобігти чому можливо згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України шляхом накладення арешту, під який підпадає відоме позивачу і суду нерухоме майно, а також частка у статутному (складеному) капіталі господарського товариства, які дійсно знаходиться у титульному володінні відповідача, покриваючи своєю сукупною вартістю 32 713 476,6 грн від ціни позову.

Водночас, арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном, що включає і обмеження на розпорядження таким майном, з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, та за висновками Верховного Суду у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-10214св23 від 24 липня 2024 року, викладеними для подібних справі № 567/459/23 обставин, вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження арештованим майном задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення, не потребує, оскільки сам арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості.

Однак, підставою для відмови в державній реєстрації прав дійсно визнається наявне зареєстроване обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості відповідно до пункт 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але це не перешкоджатиме обтяженню речей під арештом іпотекою права оренди чи користування ними за ст. 5 Закону України «Про іпотеку». До того ж, проведення державної реєстрації права власності на майно за новим правонабувачем у часі до реєстрації подання заяви про державну реєстрацію обтяження у виді арешту щодо попереднього правонабувача може стати підставою за пунктом 7 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для відмови у внесенні відомостей про вжиті заходи забезпечення позову за цією ухвалою. З цих мотивів адекватною визнається заборона на внесення згідно ст. 26 зазначеного Закону будь-яких інших відомостей до Державного реєстру прав, що не пов`язані з обтяженням майна відповідача арештом за цією ухвалою.

Суд також звертає увагу на те, що стягнення за виконавчими документами на підставі можливого рішення суду про задоволення позову відповідно до частини другої статті 48 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» в першу чергу звертатиметься на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Банк вправі встановлювати обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України, коли такі обмеження передбачені умовами, в тому числі, публічного обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, а тому з урахуванням відсутності у банка за загальним правилом обов`язку вести облік розрахункових документів на випадок недостатності грошових коштів на рахунку клієнта в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у цій справі нове публічне обтяження має обмежувати володільця рахунку в можливості розпорядження ним за ст. 1074 ЦК України з розрахунку накопичення на ньому необхідних для списання грошових коштів у черговості та згідно з пріоритетом, передбачених у ст. 1072 цього Кодексу. Як слідує з листів Нацбанку України від 25.10.2001 за № 18-211/3950 і від 18.04.2006 за № 25-211/909-4220 про роз`яснення застосування статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» щодо заборони накладення арешту на кореспондентські рахунки комерційних банків без зазначення конкретної суми, арешт рахунку, враховуючи специфіку комерційних банків, веде до неможливості користуватися таким рахунком взагалі, адже заблоковані, як надходження на нього, так і списання з нього коштів, тоді як за накладеного арешту на кошти у певній сумі на банківському рахунку останній можна використовувати за умови, що залишок коштів на ньому не є меншим арештованої суми.

Арешт в порядку звернення стягнення накладається, в тому числі, на кошти боржника, що перебувають на рахунках у банках, не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення, і накладений арешт поширюється згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту, чого не передбачено для заходів забезпечення позову, які вживаються відносно тимчасового обмеження прав на наявне майна чи прав вимоги, а так само спонукають до дій чи утримання від таких на певний час, а тому у спосіб накладення арешту відповідач може обмежуватися банком відповідно до ст. 1074 ЦК України в розпоряджанні грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, якщо за судовим рішенням встановленні обмеження права розпоряджання таким рахунком.

У з`ясованих обставинах передачі на розгляд суду цивільного спору обрані позивачем види забезпечення позову з арештом рухомого і нерухомого майна для збереження незмінним майнового стану відповідача співвідноситься з предметом позову, з огляду на що існує конкретний зв`язок між способами забезпечення позову і предметом позовної вимоги, внаслідок чого забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову будуть спроможні вжиті судом заходи забезпечення позову в сукупності з арештом коштів на рахунках в банках і фінансових установах у грошовому еквіваленті 63 052,97 доларів США (за офіційним обмінним курсом НБУ 41,79 грн за один долар) з розрахунку непокритої ціни позову іншими видами забезпечення на суму 2 634 983,62 грн.

Підстав для обов`язкового надання зустрічного забезпечення позивачем, який має постійну реєстрацію місця проживання в Україні, за ч. 3 ст. 154 ЦПК України на момент постановлення цієї ухвали суд не вбачає, а із забезпеченням позову пов`язані ризики «курсової різниці» валюти платежу, які за викладеними у справі № 750/8676/15 висновками постанови Великої Палати Верховного Суду № 14-79цс18 від 30 травня 2018 року збитками не визнаються, а так само ризики тимчасової неможливості розпорядитися нерухомим майном і корпоративними правами в момент їх знецінення на ринку, потенційні збитки від чого в розмірі втрат від коливань котирування цін підлягають ще попередньому доведенню відповідачем, внаслідок чого надання зустрічного забезпечення наразі визнається недоцільним.

Керуючись ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 149, 150, 153, 157, 260-261, 431 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який має на території України зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання на АДРЕСА_7 , задовольнити частково, забезпечивши позов без вжиття заходів зустрічного забезпечення.

Накласти арешт і тимчасово, до набрання остаточним судовим рішенням у цивільній справі №203/4936/25 законної сили, заборонити внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т.ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) будь-яких інших, не пов`язаних з виконанням цієї ухвали, відомостей з приводу зареєстрованих за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) всіх прав на:

1) житловий будинок садибного типу загальною площею 314,8 кв. м, жилою 106,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 020;

2) квартиру загальною площею 70,9 кв. м, жилою 45,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101;

3) квартиру загальною площею 77,5 кв. м, жилою 39,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 020;

4) квартиру загальною площею 203,6 кв. м, жилою 78,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 020;

5) квартиру загальною площею 98,3 кв. м, жилою 83,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_5 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01;

6) 5/12 частки у праві спільної власності на житловий будинок загальною площею 79,2 кв. м, жилою 36,7 кв. м, розміщений з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_6 , що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 113.

Накласти арешт на належну ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Промінь» з місцезнаходженням на вулиці Центральній, будинок 1а, у селі Бородаївські Хутори Кам`янського району Дніпропетровської області, 51630 (), в розмірі 81,17 % номінальною вартістю 6 599 464 гривень.

Заборонити тимчасово, до набрання остаточним судовим рішенням у цивільній справі №203/4936/25 законної сили, будь-якій особі, яка виконує функції державного реєстратора, вчиняти всі без виключень реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, спрямовані на відчуження у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) 81,17 % частки номінальною вартістю 6 599 464 гривень у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Промінь» (), а так само на зменшення розміру цієї частки чи її номінальної вартості.

Накласти арешт на грошові кошти, в тому числі в іноземній валюті, в межах суми грошового еквіваленту 63 052,97 доларів США, що на 05 серпня 2025 року за офіційним обмінним курсом НБУ складає 2 634 983,62 грн., які обліковуються на рахунках, відкритих банками та іншими фінансовими установами ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ).

Копію цієї ухвали видати негайно заявнику, позивачу, відповідачу, державним реєстраторам.

Виконати вжиті заходи забезпечення позову негайно в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», на підставі цієї ухвали, яка має силу виконавчого документу, незалежно від відкриття виконавчого провадження.

Пред`явити цю ухвалу про забезпечення позову до виконання строком у три роки з наступного за днем її постановлення дня. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала протягом 15 днів з моменту підписання у день її оформлення 05 серпня 2025 може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду з правом обов`язкового поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у разі подання скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення копії цієї ухвали.

Суддя О.В. Колесніченко