Справа № 756/273/24
Провадження № 2/756/241/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 серпня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,

за участі секретаря - Донеско А.Є.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/4 частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - спадкове майно). Вказана квартира є спільною частковою власністю померлого ОСОБА_6 та відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , в порядку приватизації з рівними частками по 1/4 частини.

Позивач зазначила, що є єдиною спадкоємицею за законом. Після смерті ОСОБА_6 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Посилаючись на те, що правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходилися у відповідачки ОСОБА_5 , яка є рідною сестрою її померлого батька, вона звернулася до неї з метою отримання таких для оформлення спадщини. Однак, відповідачка ОСОБА_5 повідомила, що правовстановлюючі документи втрачено, у зв`язку з чим остання звернулася до правоохоронних органів. Після чого, позивач звернулася про видачу дублікату свідоцтва про право власності на зазначену квартиру, однак їй було відмовлено у такій видачі через відсутність згоди усіх співвласників спадкового майна.

Неможливість позивача отримати оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, унеможливлює реалізацію її спадкового права після смерті батька, а тому остання просить задовольнити позов та визнати за нею право власності.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 8 лютого 2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року витребувано докази, а саме у Другої київської державної нотаріальної контори витребувано завірену належним чином копію спадкової справи № 195/2023 щодо майна померлого ОСОБА_6 .

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді-доповідача Примак-Березовської О.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року справу прийнято до провадження у порядку повторного автоматизованого розподілу та призначено повторне підготовче засідання на 5 березня 2025 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року (протокольно) закінчено підготовче провадження та призначено розгляд по суті на 23 липня 2024 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та надав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідачі та їхні представники до суду не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У відзиві на позов представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 проти задоволення позову заперечував та пояснив, що право спадкування позивачкою за законом відповідачами не оспорюється, однак підтверджуючих даних про втрату правовстановлюючих документів, наразі не має. Також пояснив, що намагання позивачкою отримати свідоцтво про право на приватизацію спірної кварти, не доводять факт втрати вказаних документів. При цьому, вказав, що сторони намагалися досягнути примирення шляхом викупу частки позивачки у спадковому майні, однак не дійшли згоди щодо ціни, а тому між сторонами фактично відсутній спір про право.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Зміст спірних правовідносин сторін полягає у визнанні права власності на спадкове майно єдиним спадкоємцем за законом.

Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії справ, суд вважає необхідним зазначити про таке.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю ОСОБА_6 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , набутої у порядку приватизації у рівних частках по 1/4 частини (а.с. 109).

В судовому засіданні встановлено факт того, що відповідачка ОСОБА_5 , є рідною сестрою померлого ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є її доньками.

Вказані обставини, встановлені судом, відповідачами не спростовуються.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 7 квітня 2023 року, актовий запис №312, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с. 11).

Згідно з даними Спадкового реєстру, 12 квітня 2023 року зведена спадкова справа №195/2023 (а.с. 86-87).

Відповідно до свідоцтв про народження та шлюб, позивачка ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_6 (а.с. 10, 14, 102).

Згідно з матеріалами спадкової справи № 195/2023, позивач 7 жовтня 2023 року звернулася до Другої Київської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті батька, інші спадкоємці відсутні (а.с. 85).

Постановою Другої Київської державної нотаріальної контори від 17 жовтня 2023 року відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно (а.с. 24).

Згідно з листами від 3 серпня 2023 року, адвокатським запитом та відповіді, позивачкою вчинені усі можливі дії з метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.15-23, 43, 37).

Також матеріалами справи підтверджується факт спроби позивачки добровільно узгодити спір між сторонами щодо спадкового майна, шляхом придбання його відповідачами, однак сторони не досягли згоди щодо ціни такої угоди (а.с. 68).

ІV. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування

Відповідно до частини 1 статті 2 (Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з підпунктом 4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що частка у спадщині, яка належала спадкодавцю становить 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , єдиним спадкоємцем за законом є позивачка, а оригінали правовстановлюючих документів знаходилися у відповідачів і на час розгляду справи ймовірно втрачені, така істотна обставина унеможливила отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6 , що порушує її законне спадкове право.

У зв`язку з чим, найбільш ефективний спосіб захисту порушеного прав у даному випадку, є визнання за позивачкою права власності на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно в порядку спадкування .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 2 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21.

Суд зауважує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, визначена пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, тобто дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними і відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами 1-3 статті 12, частинами 1-5, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Враховуючи зазначені правові висновки та вимоги чинного законодавства, керуючись завданнями і основними засадами цивільного судочинства, у тому числі щодо змагальності сторін, суд вважає, що позивачка довела ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог.

Водночас, надані відповідачем доводи, що містяться у відзиві на позов, суд вважає непереконливими, оскільки такі не відповідають вимогам чинного законодавства щодо захисту прав на спадкове майно позивача. При цьому, доводи щодо недосягнення примирення сторонами, суд тлумачить на користь позивача, в аспекті встановлених обставин цієї справи та доказів щодо доведеності підстав і предмету позову.

Інших переконливих спростувань доводів позивача на підставу своїх позовних вимог, відповідач не надав і таких не встановлено судом, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з чим, згідно з вимогами статей 141, 142 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7 422, 11 грн.

Крім того, керуючись вимогами статті 137 ЦПК України, суд вважає необхідним також стягнути з відповідачів на користь позивача підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, згідно з договором та квитанцією № 182065850 (а.с. 30-32, 33).

Таким чином, всього з відповідачів на користь позивача підлягає солідарно до стягнення 17 422,11 грн судових витрат, тобто по 5 807,37 грн з кожного.

На підставі викладеного, статей 2, 3, 11, 12, 15, 16, 1218, 1258 ЦК України та керуючись статтями 2, 10-13, 76-82, 89, 137, 141-142, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суддя -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) право вланості в порядку спадкування на 1/4 квартири АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 7 квітня 2023 року, актовий запис № 312).

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (адреса; АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 (адреса АДРЕСА_3 ) - 17 422,11 (сімнадцять тисяч чотириста двадцять дві) грн 11 коп судових витрат, тобто по 5 807 (п`ять тисяч вісімсот сім) грн 37 коп. з кожної.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення складено 4 серпня 2025 року.

СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА