Справа № 703/4364/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретарів судового засідання Крамної Л.С., Холодняк Л.П.,

представника позивача адвоката Ракоїд Л.В.,

представника відповідачів адвоката Кривельова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди,-

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Ракоїд Л.В. звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 563 166, 00 грн. матеріальної шкоди, 6 000 грн. за підготовку звіту та витрати на правову допомогу адвоката згідно розрахунку у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000430 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.11.2023 близько 01:20, на автодорозі Н-16 сполученням Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, під час якої відбулось зіткнення автомобіля марки «Судзукі Гранд Вітара», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , із автомобілем марки «Мерседес Бенц 2533L», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок даної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та помер на місці події.

Прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури Курбет О.О. звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням по матеріалам кримінального провадження №0000430, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль «Мерседес Бенц 2533Б», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 20.11.2023 року близько 01 годин 20 хвилин водій автомобіля «Судзукі Гранд Вітара», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись по автодорозі Н-16 сполученням Золотоноша-Черкаси-Сміла-Шпола-Умань, на 82 км, зі сторони с. Ротмістрівка у напрямку с. Носачів, в адміністративних межах с. Носачів Черкаського району Черкаської області, на спуску, не обрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенц 2533L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від отриманих травм ОСОБА_4 помер на місці події.

20.11.2023 під час проведення огляду місця події, автомобіль «Мерседес Бенц 2533Б», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був оглянутий із застосуванням фотографування, в процесі чого на даному транспортному засобі були виявлені пошкодження і сліди, які виникли внаслідок ДТП та можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Після завершення огляду місця події автомобіль «Мерседес Бенц 2533L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був поміщений на стоянку за адресою: м. Сміла, вул. Севастопольська, 58.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2023 року по справі №711/8554/23 клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури Курбета О.О. по матеріалах кримінального провадження №0000430, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, про накладення арешту на майно задоволено та накладено арешт на автомобіль «Мерседес Бенц 2533L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який 20.11.2023 був вилучений в ході огляду місця події, встановивши заборону користуватися та розпоряджатися вказаним транспортним засобом; передано автомобіль «Мерседес Бенц 2533L» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання, за адресою: м. Черкаси, вул. М. Залізняка, 165а, власнику - ОСОБА_1 із встановленням заборони відновлення та ремонту, а також покладенням обов`язку зберігати автомобіль у стані, який він мав на момент огляду місця події 20.11.2023 та вилучення, а також надання доступу для проведення всіх необхідних експертиз чи слідчих дій з його участю.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області Малютою Д.І. від 29 квітня 2024 року закрито кримінальне провадження №0000430, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2023 року за ч. З ст. 286-1 КК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вказана постанова мотивована тим, що в ході проведення досудового розслідування проведено ряд слідчих дій та судових експертиз направлених на встановлення механізму вчинення дорожньо - транспортної пригоди; 20.11.2023 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди в ході якого зафіксовано слідову інформацію, обстановку на місці події, оглянуто транспортні засоби "Сузукі Градн Вітара" р.н. НОМЕР_1 та "Мерседес Бенц 2533L" р.н. НОМЕР_2 , на яких в ході огляду виявлено характерні для даного ДТП пошкодження; 20.11.2023 призначено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_4 , про що в подальшому 15.04.2024 отримано висновок експерта №05-6-02/298, в якому вказано що, смерть гр. ОСОБА_4 настала від поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, що супроводжувалася переломами кісток скелету і ушкодженнями внутрішніх органів із масивною кровотечею та отяготилася гострою крововтратою зі малокровністю внутрішніх органів. В крові виявлено етиловий спирт, кількість якого, промінюючи до живих людей, відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння; 15.04.2024 на підставі висновку судово-медичної експертизи № 05-6-02/298 винесено постанову про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 286 КК України на ч. 3 ст. 286-1 КК України; 20.11.2023 призначено судову експертизу технічного стану транспортного засобу "Мерседес Бенц 2533L" р.н. НОМЕР_2 , про що в подальшому отримано висновок № СЕ-19/124-24/27-Т від 06.02.2024, в якому вказано, на момент ДТП рульове керування автомобіля "Мерседес Бенц 2533Е" р.н. НОМЕР_2 перебували у працездатному стані. Дослідження, проведені по питанню № 1 постанови вказують на те, що до моменту ДТП рульове керування автомобіля "Мерседес Бенц 2533Е" р.н. НОМЕР_2 знаходилися у працездатному стані, тому відповідь на питання №2 постанови, в частині даної системи, з технічної точки зору, втрачає сенс. Наявність чітко виражених характерних слідів гальмування залишених автомобілем "Мерседес Бенц 2533Е" р.н. НОМЕР_2 , які зафіксовані на план-схемі до протоколу огляду місця події, а саме той факт, що вказані сліди гальмування закінчуються чітко в місці кінцевого розташування задніх коліс вказаного автомобіля, свідчить про справність робочої гальмівної системи автомобіля марки "Мерседес Бенц 25ЗЕ" р.н. НОМЕР_2 на момент ДТП. На момент ДТП в кабіні вказаного автомобіля перебував лише водій ОСОБА_5 , вага вантажу становила 12,5 т (гарбузове насіння); 20.11.2023 призначено судову транспортнотрасологічну експертизу, про що в подальшому отримано висновок № СЕ-19/124-24/28-ІТ від 14.02.2024, в якому вказано, що в первинний контакт вступала передня ліва частина автомобіля «Сузукі Градн Вітара» р.н. НОМЕР_1 , а саме: передній бампер, капот, переднє ліве крило та передня ліва частина ««Мерседес Бенц 2533L»р.н. НОМЕР_2 , а саме передній бампер, решітка радіатора, ліві сходинки, лівий дефлектор кабіни. Кут між повздовжніми вісями автомобіля «Судзукі Граднд Вітара» р.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Мерседес Бенц 2533L»р.н. НОМЕР_2 складає 160°+-5°. Місце зіткнення автомобіля «Сузукі Гранд Вітара» р.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Мерседес Бенц 2533L» р.н. НОМЕР_2 знаходиться в районі утворення осипу уламків та розливу технічної рідини. Оскільки відсутні в достатній кількості інформативні ознаки які дозволяють вставити точне розташування місця зіткнення, тому дати відповідь на питання «Враховуючи слідову картину зафіксовану під час огляду місця пригоди 20.11.2023 яким було положення транспортних засобів відносно елементів проїзної частини в момент їх первинного контактування» не представляється можливим; 01.02.2024 допитано в якості потерпілої ОСОБА_2 , яка пояснила, що ї чоловік ОСОБА_4 працював на посаді голови фермерського господарства «Антоній» з 2016 року, яке знаходиться за адресою: Черкаська область, с. Ротмистрівка, вул. Тодося Осьмачки, 25; 20.03.2024 призначено судову автотехнічну експертизу, про що в подальшому 15.04.2024 отримано висновок № СЕ-19/124-24/4367-ІТ від 04.04.2024, в якому зазначено: у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, та за обставин зазначених в постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля «Мерседес Бенц 2533L», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 у момент виникнення небезпеки для його руху (зазначений у постанові) повинен був негайно зменшити швидкість керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки (з технічної точки зору - застосувати екстрене гальмування, як найефективніший спосіб для уникнення даної дорожньо- транспортної пригоди), в технічно руху тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, та за обставин зазначених в постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля «Судзукі Грант Вітара» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був діяти відповідно до вимог лінії дорожньої розмітки 1 Правил дорожнього руху, перетинати яку забороняється, та у відповідності до вимог пп. 10.1., 12.1. Правил д:рожнього руху. По причині зазначеній в дослідницькій частині, вирішення питання про технічну можливість для водія автомобіля «Мерседес Бенц 2533L» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 уникнути зіткнення з автомобілем «Судзукі Грант Вітара» р.н. НОМЕР_3 з технічної точки зору втрачає сенс. За обставин зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору був виїзд автомобіля «Судзукі Грант Вітара» р.н. НОМЕР_1 на смугу зустрічного руху де сталося зіткнення з автомобілем ««Мерседес Бенц 2533L»р.н. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку і який до моменту зіткнення зупинився в межах своєї смуги руху.»

Таким чином, з викладеного вище випливає, що в діях водія автомобіля «Мерседес Бенц 2533L» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 відсутні будь-які порушення вимог Правил дорожнього руху України, що могли б перебувати у причинному зв`язку з механізмом виникнення та розвитку дорожньо- транспортної пригоди. Дана обставина вказує на те, що в діях цієї особи відсутні ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, так як склад цього суспільно-небезпечного діяння передбачає обов`язкову наявність в діях його суб`єкта порушень правил безпеки дорожнього руху, які б призвели до настання наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого.

Враховуючи викладене, в ході розслідування не було встановлено достатньо доказів того, що в даних діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України «Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого», у зв`язку з чим дане кримінальне провадження підлягає закриттю.

На підставі викладеного, кримінальне провадження № 000430, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2023 за ч. 3 ст. 286-1 К України, закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Автомобіль «Мерседес Бенц 2533Б», реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_1 .

Позивачу стало відомо, що після смерті ОСОБА_4 його майно успадкували дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , внаслідок видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Старовойтовим Олександром Сергійовичем.

Відповідно до звіту № А04-30 від 11.05.2024 року про оцінку автомобіля «Мерседес Бенц 2533Б», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля унаслідок ДТП прирівнюється його ринковій вартості на момент ДТП і складає 563 166, 00 грн.

Враховуючи наявність звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 , який знаходиться у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 та має вищу освіту і кваліфікацію оцінювача за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів в матеріальній формі» та спеціалізаціями в межах напрямку: «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі «Оцінка машин і обладнання», «Оцінка дорожніх транспортних засобів» (Кваліфікаційне свідоцтво МФ №6322 від 04.10.2008 року, видане Фондом державного майна України), наявність квитанції про оплату 6 000 грн., вважає за необхідне відшкодування відповідачами 6 000 грн. за підготовку звіту.

Оскільки позивач скористався своїм правом на укладення договору про надання правової допомоги адвокатом, тому відповідно бажає скористатись правом на відшкодування даних витрат відповідачем.

В зв`язку з викладеним позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Ухвалою судді від 03 жовтня 2024 року, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачам визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

05 листопада 2024 року від представника відповідачів адвоката Кривельова В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення наведені представником відповідача у відзиві зводяться до наступного.

Так, підставою для пред`явлення позовної вимоги про стягнення із відповідачів матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, є звіт №А04-30 від 11.05.2024 про оцінку автомобіля «Mercedes-Benz 2533L», реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі по тексту «Звіт»), яким визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ОСОБА_1 , яка прирівнюється до ринкової вартості автомобіля на момент ДТП і складає 563166 грн. Ринкова вартість транспортного засобу «Mercedes-Benz 2533L», р.н. НОМЕР_2 в пошкодженому стані складає 89630 грн.

Однак, сторона відповідачів вважає, що даний Звіт складений із порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі по тексту «Методика»), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Зазначає, що всупереч наведеному, акт огляду транспортного засобу №30 (дефектна відомість), що міститься у Звіті, не свідчить про те, що оцінщиком було здійснено безпосередній огляд транспортного засобу. Так, акт огляду датований 23.04.2024 і він повинен фіксувати виявлені саме оглядом пошкодження у цей день. Однак, згідно його змісту слідує, що характер пошкоджень вносився у нього згідно з доданою калькуляцією АUDАТЕХ. Відповідно ж до самої калькуляції, наявної у Звіті, вона складалась вже 11.05.2024. Вихідними даними для визначення обсягу ремонтних робіт, зазначених у калькуляції повинні бути саме результати огляду транспортного засобу. Таким чином, в даному випадку наявна ситуація, коли було складено ремонту калькуляцію, а потім її дані перенесено в так званий «акт огляду», привівши його зміст у відповідність до вже фактично визначеного переліку пошкоджень і вартості ремонту. Окрім наведеного, про дані обставини свідчить і те, що пошкоджені деталі автомобіля у акті перелічені двічі, без зазначення приміток, які б визначали необхідність заміни, ремонту чи фарбування деталей, а він сам не підписаний ні власником, ні його довіреною особою. Також акт огляду підписаний ОСОБА_6 , однак його підпис скріплений печаткою ФОП ОСОБА_7 , який згідно змісту акту, не був присутній на огляді.

Крім цього, роком випуску автомобіля «Mercedes-Benz 2533L», р.н. НОМЕР_2 , є 2005 рік, що безумовно підлягає врахуванню при визначенні параметрів, зокрема, нормативний пробіг, які впливають на його вартість, Однак, згідно наявних у Звіті даних Бюлетеня автотоварознавця (випуск 134), який використовувався для визначення вартості, рік автомобіля застосований як 2006.

У той же час, в порушення вимог п. 7.2 Методики, у Звіті для визначення вартості транспортного засобу, яка наведена в доларах США, використано курс гривні по відношенню до даної валюти станом на 23.04.2024, який становив 39.784 грн. за 1 долар США і був вищим за встановлений на дату оцінки, яка вказана у Звіті «11.05.2024», а саме 39.5518 грн. за 1 долар США (відомості приводяться із відкритих даних, розміщених на веб-сайті Національного Банку України.

Аналогічні порушення наявні і при визначенні вартості запчастин та робіт, наведених у ремонтній калькуляції. Так, остання складена 11.05.2024, ціни у ній вказані станом на 19.04.2024 в Євро, а переведені в гривні за курсом станом на 22.04.2024.

Таким чином, через вказані порушення звіт №А04-30 від 11.05.2024 про оцінку автомобіля «Mercedes-Benz 2533L», реєстраційний номер НОМЕР_2 не може бути доказом пред`явлених до відповідачів вимог, оскільки не відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності доказів, визначених ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Окрім цього повідомив, що судові витрати, які поніс кожен із Відповідачів у зв`язку із розглядом справи становлять: 5000 грн. витрат на правничу допомогу. В подальшому кожен із Відповідачів очікує понесення судових витрат по оплаті автотоварознавчої експертизи та витрат у розмірі до 10000 грн. на правову допомогу, що залежить від кількості судових засідань, де буде приймати участь їх представник, а також необхідності вчинення процесуальних дій, які будуть потребувати оплати.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, надавши заяви про проведення розгляду справи за їх відсутністю та просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Правом подати відповідь на відзив сторона позивача не скористалась.

Також, представником відповідачів було подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, яке ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2024 року було задоволено та призначено у справі судову товарознавчу експертизу, провадження у справі було зупинено.

27 січня 2025 року від судового експерта-товарознавця Початренка О.Г. надійшло повідомлення про неможливість надання висновку.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2025 року провадження у справі було поновлено.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Під час судового розгляду представник позивача на позовних вимогах наполягала з підстав, зазначених у позові.

Під час судового розгляду представник відповідачів проти задоволення позову заперечував, з підстав, зазначених у відзиві, а також зазначив, що наявні підстави для відмови у позові в зв`язку з неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідальність власника автомобіля Сузукі Гранд Вітара застрахована у ПАТ «СК «УСГ».

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником «Mercedes-Benz 2533L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.04.2024, слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області, Д. Малюта постановив кримінальне провадження №000430 від 20.11.2025 за ч.3 ст.286-1 КК України, закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно звіту № А04-30 від 11.05.2024 про оцінку автомобіля «Mercedes-Benz 2533L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля унаслідок ДТП прирівнюється його ринковій вартості на момент ДТП і складає 563 166, 00 грн. та ринкова вартість даного транспортного засобу в пошкодженому стані складає 89 630,00 грн.

Як вбачається з доданої до вищезазначеного Звіту, копії електронної версії «Бюлетеня автотоварознавця» (випуск134): середньостатистичні ціни на старі ТЗ, реалізовані на території України, за вихідні дані було взято «Mercedes-Benz 2533L», 2006 рік випуску та курс НБУ станом на 23.04.2024 USD-39,784, EUR-42312. Окрім цього в «Бюлетені автотоварознавця» зазначено, що згідно формули розрахунку 2007/2006=2006/2005, тому 2005 = (2006*2006)/2007 = (587210,00*587210,00)/612280,00 = 563166,00 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції №30 від 11.05.2024, здійсненої за допомогою системи AUDATEX: ціни на запасні частини станом на 19.04.2024, загальна вартість ремонту складає 1 246 579,70 грн., курс перерахунку: 1 EUR =42.3821 UAH на дату 22.04.2024.

Згідно Акту огляду транспортного засобу №30 (дефектна відомість), огляд було здійснено 23.04.2024.

Відповідно до рахунку фактури №128 від 02.06.2024, позивачем ОСОБА_1 за проведення експертизи транспортного засобу «Mercedes-Benz 2533L», р/н НОМЕР_2 , було переховано ФОП ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 6000,00 грн.

Згідно повідомлення судового експерта автотоварознавця Почтаренка О.Г. за №1/01-25 від 24.01.2025, останній зазначив про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої експертизи, оскільки досліджуваний автомобіль «Mercedes-Benz 2533L», р/н НОМЕР_2 , наданий для огляду експерту в неробочому, розібраному стані. Під час огляду автомобіля встановлено, що він перебуває в ремонті. Здійснено відновлюваний ремонт рами, демонтована та порізана кабіна, двигун, КПП. Демонтована оббивка кабіни, сидіння, панель приладів, електрообладнання, кузов. Тому встановити характер і обсяги пошкоджень,отриманих досліджуваним КТЗ саме в результаті ДТП від 20.11.2023 неможливо.

Також приватним нотаріусом Черкаського районного округу Черкаської області Старовойтовим О.С. на виконання ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.10.2025 щодо витребування доказів, було надано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої вбачається, що спадкоємця майна після смерті ОСОБА_8 за законом: є його дружина ОСОБА_9 та його син ОСОБА_3 .

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставини, які були встановлені в ході досудового розслідування під час розгляду матеріалів у кримінальному провадженні №0000430, відомості про яке внесені до ЄРДР 20.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, постанови про закриття кримінального провадження, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, щодо обставин, місця та часу події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20 листопада 2023 року о 01 год. 20 хв. на автодорозі Н-16 Черкаси-Сміла-Шпола - Умань,на 82 км., зі сторони с. Ротмістрівка в напрямку с.Носачів, в адміністративних межах с. Носачів Черкаського району Черкаської області, за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Мерседес Бенц 2533L» д.н. НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля марки «Судзукі Гранд Вітара», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , на яких в ході огляду виявлено характерні для даної ДТП пошкодження.

Разом з тим, судом встановлено, що на час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія, який на законних підставах експлуатує транспортний засіб марки «Suzuki Grand Vitara», д.н. НОМЕР_1 ,був застрахований у ПрАТ «СКУСГ» та згідно Полісу №213220749, станом на 20 листопада 2023 року (дата дорожньо-транспортної пригоди) мав статус діючий.

Вказана інформація наявна у відкритих джерелах мережі Інтернет.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, транспортний засіб марки «Suzuki Grand Vitara», д.н. НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ «СК УСГ», згідно Полісу №213220749, та станом на день ДТП, був чинний.

Відтак, на переконання суду, відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Згідно з статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

Отже, касаційний суд акцентує увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Тому, суд зазначає, що за відсутності належного обґрунтування з наданням відповідних доказів та встановлення наявності порушеного права позивача, незалежно від встановлених інших обставин справи, відсутні підстави для задоволення позову.

При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.05.2011 у справі «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine, заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

ЄСПЛ також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» (Trofimchuk v. Ukraine, заява № 4241/03).

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

При подачі позову до суду позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відтак, з урахування того, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі ч. ч. 7 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 139, 141, 223, 247, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.22, 280, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, Законом України «Про страхування» від 07 березня 1996 року №85/96-ВР, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2025 року

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Головуючий: Ю. В. Крива