Справа № 489/2445/25
Провадження № 2/489/1900/25
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

В квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її тітки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання законної сили рішенням суду.

Свої вимоги мотивувала тим, що її тітці ОСОБА_2 за життя належали 1/2 частка кв. АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_2 . За життя її тітка склала заповіти, згідно яких вищезазначене нерухоме майно заповідала саме їй. Проте станом на час смерті ОСОБА_2 позивачці було невідомо про існування вказаних заповітів. Вона дізналась про них лише після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її двоюрідного брата ОСОБА_3 (сина ОСОБА_2 ), коли наводила лад в його особистих документах. Дізнавшись про існування заповітів, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину після смерті її тітки, проте згідно постанови нотаріуса від 13.03.2025 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивач пропустила строк для подання зави про прийняття спадщини. ОСОБА_1 вказує на те, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті її тітки ОСОБА_2 , інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались, строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин оскільки їй було невідомо про складення померлою заповітів на її користь.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; витребувано у ПН ММНО Ємельянової О.В. витяг зі спадкового реєстру щодо заведення/незаведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.04.2025 витребувані відомості надійшли на адресу суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, 04.08.2025 подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та просила провести розгляд справи без її участі.

Представник відповідача Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, від нього 17.04.2025 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5)

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною тіткою позивача ОСОБА_1 (а.с.6-13).

За життя ОСОБА_2 належали 1/2 частка кв. АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_2 (а.с. 24, 27-29, 34).

21.12.2006 ОСОБА_2 було складено заповіт, відповідно до якого вона заповідала ОСОБА_1 - належний їй на праві приватної власності цілий житловий будинок АДРЕСА_2 , з покладенням на позивачу обов`язку надавати право довічного проживання сину заповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 18, 19).

Також 18.03.2008 ОСОБА_2 було складено заповіт, відповідно до якого вона заповідала ОСОБА_1 - належну їй на праві приватної власності 1/2 частку кв. АДРЕСА_1 (а.с. 20).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що станом на час смерті ОСОБА_2 позивачці було невідомо про існування вказаних заповітів. Вона дізналась про них лише після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її двоюрідного брата ОСОБА_3 (сина ОСОБА_2 ), коли наводила лад в його особистих документах.

Дізнавшись про існування заповітів, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину після смерті її тітки, проте згідно постанови нотаріуса від 13.03.2025 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивач пропустила строк для подання зави про прийняття спадщини (а.с.22).

ОСОБА_1 вказує на те, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті її тітки ОСОБА_2 , інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались, строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин оскільки їй було невідомо про складення померлою заповітів на її користь.

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до пп. 1.1-1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

Згідно із статтями 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів.

Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, запроваджене статтею 8 Конституції України та статтею 10 ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності».

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», пункт 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47).

Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання.

Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги.

Отже, в даній справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове майно.

Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Поряд із цим, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що в процесі розгляду справи знайшли своє підтвердження ті обставини, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин, оскільки позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 за заповітом, проте вона не знала про існування заповіту на свою користь.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене та принцип свободи заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та те, що позивачем надано належні та допустимі докази поважності пропущеного строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Оскільки позивач не просить відшкодувати їй судові витрати, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України та залишити їх за позивачем.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті її тітки - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці після набрання цим рішенням законної сили.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач: Миколаївська міська рада, , місцезнаходження: м. Миколаїв, Адміральська, 20.

Повний текст рішення складено 07.08.2025.

Суддя Г.А. Микульшина