Провадження №2/359/876/2025
28.07.2025 р. м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Чирки С.С.,
при секретарі судового засівання Кулик Т.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення
У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди в здійсненні права власності на нерухоме майно, шляхом виселення ОСОБА_4 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . В будинку крмі неї проживає сестра ОСОБА_5 та її цивільний чоловік ОСОБА_6 . Відповідач не зареєстрований у вказаному будинку, живе без належних правових підстав, натомість постійно зловживає спиртними напоями, споює сестру позивача, яка є інвалідом 1 групи по зору, довічно, систематично порушує правила співжиття, чинити бешкети і робить неможливим для ОСОБА_2 проживання з ним в одному будинку. Позивач неодноразово зверталась до дільничого, поліції з цього приводу, але це до нічого не призвело і відповідач продовжує вчиняти дії, які роблять неможливим проживання з ним. Місце реєстрації відповідача позивачу невідомо.
24 жовтня 2024 року ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження за правилами спрощеного позовного з повідомленням (викликом) сторін.
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився. Про день. час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Заслухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої бориспільської нотаріальної нотаріальної контори Кардашевською М.В. 20.11.2023 року, є власником частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).
Постановою Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2025 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2025 року, закрито провадження у справі відносно ОСОБА_2 , по факту вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, в якості доказів порушення відповідачем правил співжиття, які роблять неможливим проживання в одному будинку, позивачкою до позову долучені дві заяви адресовані дільничному уповноваженому ОСОБА_7 (а.с.12,13).
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо.
При вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням.
Отже, для застосування правил статті 116 Житлового кодексу України необхідна одночасна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження систематичного порушення відповідачем правил співжиття та користування спірною нерухомістю, а також - застосування щодо ОСОБА_3 належних заходів попередження або громадського впливу саме щодо порушення правил співжиття та користування спірною нерухомістю.
Так, зазначена у позові та долучена до справи постанова Бориспільського міськрайонного суду від 17.01.2025 року відносно відповідача за ч.2 ст.173-2 КУпАП свідчить про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства та є спеціальним заходом протидії домашньому насильству, крім того, зазначена постанова містить лише встановлення факту висловлювання відповідачем грубою нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , однак не підтверджує систематичного порушення ОСОБА_3 правил співжиття, що роблять неможливим проживання сторін у справі в одному будинку.
Наявні в матеріалах справи звернення позивачки до правоохоронних органів від 04.09.2024 року, 23.08.2023 року, не є достатнім доказом, що може підтвердити про порушення правил поживання з боку відповідача, оскільки це лише заяви про вчинення злочину, яка може бути правдивою, помилковою або містити перебільшення. Вони є лише підставою для початку досудового розслідування, але не доказом вини чи невинуватості.
Натомість вирок, яким би ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 т.122 КК України та який би набрав законної сили, на даний час судом не ухвалено, а тому його винуватість в цьому кримінальному проступку у передбаченому законом порядку не доведено.
Жодних доказів про проведення профілактичних бесід, які були б проведені працівниками поліції з відповідачем щодо недопущення порушення правил співжиття та недопущення насильства в сім`ї суду не надано, тоді як такі обставини мають бути зафіксовані відповідно до ст. 255 КУпАП України повноважними особами, а справи про відповідні правопорушення - розглянуті у встановленому порядку.
Отже, обставин систематичного порушення відповідачем правил співжиття, а також вжиття щодо нього заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, судом не встановлено.
Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України (постанова Верховного Суду у справі № 463/6829/21-ц від 22.03.2023 року).
Як встановлено судом та не заперечується позивачкою, вона є власником лише частини будинку, який вона утримала у спадок після смерті матері ОСОБА_8 , інша частина була успадкована іншою дочкою ОСОБА_5 проте свідоцтво про право на спадщину остання не отримала. ОСОБА_3 проживає разом із ОСОБА_5 .
Суд вважає, що позивачем не доведено систематичного порушення правил співжиття з відповідачем, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.
Та обставина, що ОСОБА_2 є власником спірної нерухомості, а, отже, має охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатись належним їй майном сама по собі не може бути підставою для виселення інших осіб, які там проживають.
Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд вважає необхідним у задоволенні позову про виселення відповідача відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати у зв`язку із відмовою в позові покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 30.07.2025 року.
Суддя Чирка С.С