441/1320/25 2/441/859/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22.10.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яворської Н.І.,

за участю секретаря судових засідань Цап І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області (Комарнівська ОТГ) про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

адвокат Струс Н.Я. в інтересах ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, що посвідчений 10 жовтня 1994 року секретарем Грімнівської сільської ради Городоцького району Львівської області Голодівською Г.А., зареєстрованим в книзі нотаріальних дій за №22, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабця позивачки ОСОБА_2 . Факт родинних відносин між ними встановлено згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19.08.2024, яке набрало законної сили 19.09.2024.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на спадкове майно, яке позивачка частково прийняла, зокрема земельну частку (пай) площею 1,23 ум.кад.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), КПГ «Діброва», що розташована в м. Комарно Львівського (Городоцького) району Львівської області, яка належала спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0091453, виданого 26.02.1998 Городоцькою РДА Львівської області.

Після смерті бабці позивачка є спадкоємцем за заповітом звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на означений житловий будинок. В інший спосіб, як звернутись до суду, ОСОБА_1 оформити спадщину не може, просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 11.07.2025 провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, підготовче засідання призначено на 04.09.2025.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 04.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачка не з`явилася, 22.10.2025 представник позивачки адвокат Струс Н.Я. подала заяву у якій позовні вимоги підтримала, просила про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника (а.с.76)

Представник Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, 02.09.2025 міський голова подав відзив на позовну заяву, у якому не заперечив щодо задоволення позову, просив про розгляд справи за відсутності представника міської ради (а.с.67-68)

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши матеріали суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статей 120 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (далі - постанова ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20), спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Відповідно до статті 563 ЦК УРСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні колгоспного двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК УРСР статті 120 - 127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563, якою врегульовано питання спадкування майна колгоспного двору.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 549 ЦК України (в ред. 1963 р.) визначено, що спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном визнається таким, що прийняв спадщину.

Як вбачається із витягів з погосподарських книг Комарнівської міської ради за 1986, 1987-1988, 1989-1990 роки, копії технічного паспорта від 18.06.2025, забудівником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 була бабця позивачки ОСОБА_2 , однак за життя вона не зареєструвала за собою право власності на вказаний житловий будинок (а.с.20-22, 26-29).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 27.06.2025 вартість майна становить 127512 грн. (а.с.30-34)

Вказане будинковолодіння мало статус «колгоспного двору», головою, останнім живим членом колгоспного двору та фактичним власником житлового будинку по АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 , яка до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8) проживала та була у ньому зареєстрована одна, що підтверджується довідкою старости Грімненського старостинського округу Комарнівської міської ради Н. Шпирало (а.с.25).

Згідно копії довідки Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації від 27.11.2024 №2805(а.с.19) право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 з 01.09.2003 не зареєстровано.

Судом встановлено та підтверджується іншими доказами у справі, зокрема копією рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19.08.2024, яке набрало законної сили 19.09.2024, що позивачка ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 (а.с.10)

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 31.08.2002 позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на «ОСОБА_4 » (а.с.17).

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 склала заповіт, в якому вона розпорядилася своїм майном, зокрема заповіла все своє майно, земельну частку (пай) площею 1,23 ум.кад.га та житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , що посвідчений 10 жовтня 1994 року секретарем Грімнівської сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області та зареєстрований в книзі нотаріальних дій за №22, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №78961359. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався (а.с.11, 24)

ОСОБА_2 , як видно із копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.8), померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. заведено спадкову справу за №59/2024 (а.с.44-64).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.10.2024 (а.с.18), виданого приватним нотаріусом Мухою М.Т. після смерті ОСОБА_2 позивачка успадкувала право на земельну частку (пай) розміром 1,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), КПГ «Діброва», що розташована в м. Комарно Львівського (кол.Городоцького) району Львівської області, яка належала спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0091453, виданого 26.02.1998 Городоцькою РДА Львівської області. Сертифікат зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1520.

Постановою приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Мухи М.Т. від 16.06.2025 позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок на АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючого документу (а.с.35).

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 при житті набула та володіла житловим будинком в АДРЕСА_2 правомірно, позивачка є спадкоємцем за заповітом після її смерті, спадщину фактично прийняла, а тому суд вважає, що є підстави до задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору залишає такий за позивачкою.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, що посвідчений 10 жовтня 1994 року секретарем Грімнівської сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області та зареєстрований в книзі нотаріальних дій за №22, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.10.2025.

Суддя Яворська Н.І.