ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5518/25 Справа № 932/8726/24 Головуючий у першій інстанції: Цитульський В. І. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Макарова М.О., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Цитульського В.І. від 20 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - дізнавач відділення поліції №2 Дніпропетровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Шпак Ольга В`ячеславівна, про захист честі й гідності,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що його запросили до ВП №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, де без залучення до кримінального провадження, не визначивши його статусу. Дізнавач ОСОБА_3 , в присутності двох понятих, під відеозапис зачитала повідомлення про підозру, в якій зазначено ПІБ, які збігаються із ПІБ позивача. У такому повідомленні вказані твердження, які не відповідають дійсності, зокрема, про місце реєстрації проживання позивача, що він здійснює господарську діяльність, що він спричинив майнову шкоду територіальній громаді м. Дніпра, що він порушив вимоги закону, що він самовільно зайняв земельну ділянку. Позивач вказує, що така інформація є негативною, недостовірною та порушує його немайнові права, ганьбить його честь, гідність і завдає шкоди діловій репутації. Окрім цього, поширення інформації є намаганням притягнути його до відповідальності у поза процесуальний спосіб. Позивач стверджує, що він не є учасником кримінального провадження, зокрема в межах кримінального провадження не приймалося жодних процесуальних рішень які б визначали його статус. Відповідно, він має право на захист прав в порядку цивільного судочинства. Тому ОСОБА_1 просив: визнати недостовірною поширену відповідачем інформацію про його особу, а саме твердження про те, «що він зареєстрований у АДРЕСА_1 ; що він здійснює господарську діяльність; що спричинив майнову шкоду територіальній громаді м. Дніпра; що він порушив Закон України «Про землі енергетики та правовий режим зон енергетичних об`єктів» на землях житлової та громадської забудови; що він є порушником Земельного кодексу України; що він самовільно зайняв земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , за якою зареєстровано належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, та належна йому на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1 га, про що є відомості у відкритому доступі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно», яку спростувати шляхом відкликання документа - повідомлення про підозру від 24.0931124 року за підписом дізнавача відділення поліції №2 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Шпак О.В. у межах кримінального провадження №0000523 від 13.05.2023 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2024 відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.24 вказану ухвалу місцевого суду скасовано у звязку з передчасністю висновків районного суду та невстановленням обставин, що підлягали встановленню; справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення із закриттям провадження у справі, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.06.2017, за позивачем 06.06.2017 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 11-12).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 29.12.2017, земельна ділянка за вказаною вище адресою (кадастровий номер :04:186:0286) перебуває у комунальній власності та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с. 13-14).

Відповідно до довідки про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000523, виданої відділом дізнання ГУНП в Дніпропетровській області, встановлено наступне.

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що 12.05.2023 до чергової частини відділення поліції №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали від начальника Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель ДМР про те, що поблизу будівлі розташованої за адресою по вул. Рилєєва, З 8-А у м. Дніпро, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 самовільно зайняв земельну ділянку, загальною площею 0,2487 га, чим завдам майнову шкоду на суму 291268,00 тисяч гривень.

13.05.2023 СВ відділення поліції №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000523 за ч. 1 ст. 197-1КК України.

16.05.2023 досудове розслідування кримінального провадження доручено слідчому СВ відділення поліції №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Тетяні Севрюк.

11.09.2024 прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра винесено постанову про зміну підслідності за сектором дізнання відділення поліції №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

12.09.2024 досудове розслідування кримінального провадження доручено дізнавачу сектору дізнання відділення поліції №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Ользі Шпак.

24.09.2024 дізнавачем сектору дізнання відділення поліції №2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Шпак О. В., за погодженням з прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури Путрова А.В., вручено повідомлення про підозру ОСОБА_1 .

30.09.2024 матеріали кримінального провадження №0000523 за ч. 1 ст. 197-1 КК України направлено до Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури.

30.09.2024 прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури Путровим А.В. обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження №0000523 направлено до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершено на підставі ст. 283 КПК України (а.с. 85).

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним, вбачається, що кримінальне провадження №0000523 від 13.05.2023 перебуває на розгляді в Індустріальному районному суді міста Дніпра (а.с. 86), справа призначена на 15.08.2025; ухвалою вказаного суду від 26.06.2025 у справі №202/11852/24 застосовано привід у підготовче судове засідання на 14:30 год. 15.08.2025.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (частина перша статті 42 КПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі №333/6816/17 (провадження №14-87цс20) зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. Відносини виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказу, отриманого у кримінальному провадженні. Тому розгляд заявлених вимог як позовних не може відбуватися за правилами жодного виду судочинства. Доводити недостовірність інформації, зафіксованої у довідці, протиправність складання останньої, неналежність і недопустимість доказів позивач має у кримінальному провадженні на відповідній стадії кримінального процесу, а не заявляючи позовні вимоги до органу, в якому працює інспектор, і до самого інспектора (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 808/3230/17 за позовом ЗОКЛ до ДАС про визнання протиправними дій ДАС з виділення інспектора ДАС, який є одним із відповідачів у справі № 333/6816/17, для участі у кримінальному провадженні № 0000048 як спеціаліста з метою перевірки дотримання ЗОКЛ законодавства під час закупівель медичного транспорту й обладнання). Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)). Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у довідці, поза межами кримінального процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні, в якому дані, зафіксовані у довідці, є доказом».

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно частини першої статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про захист честі, гідності та ділової репутаціїне для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками для спростування набуття позивачем статусу підозрюваного в кримінальному провадженні та/або спростування факту про повідомлення особи про підозру в кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у кримінальному провадженні №0000523 від 13.05.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України (а.с. 85, 87-90).

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у даній цивільній справі пред`явлений для спростування набуття ним статусу підозрюваного та спростування факту про повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000523 від 13.05.2023 і відповідні відносини не є цивільними й не стосуються майнового чи немайнового цивільного права або інтересу позивача.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на спростування набуття статусу «підозрюваний у кримінальному провадженні» чи спростування факту про повідомлення особи про підозру в кримінальному провадженні та ініціювання позовного провадження з такою метою, а тому такий позов не підлягає судовому розгляду.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 4 частини першої статті 374 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що відповідні правовідносини не є цивільними й не стосуються майнового чи немайнового цивільного права або інтересу позивача, у зв`язку з чим наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі, адже вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 листопада 2020 року у справі №760/16924/18.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі №333/6816/17 (провадження №14-87цс20) зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. Відносини виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказу, отриманого у кримінальному провадженні. Тому розгляд заявлених вимог як позовних не може відбуватися за правилами жодного виду судочинства.»

Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Таким чином, не можна встановлювати при розгляді позову про захист честі, гідності та спростування набуття позивачем статусу підозрюваного та спростування факту про повідомлення особи про підозру в кримінальному провадженні. Такий позов, з урахуванням його вимог та наведеного обгрунтування, не може бути розглянутий за правилами жодного судочинства, оскільки саме до завдань кримінального провадження відноситься захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 377, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - дізнавач відділення поліції №2 Дніпропетровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Шпак Ольга В`ячеславівна, про захист честі й гідності закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді М.О. Макаров

М.Ю. Петешенкова