Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/562/25
Провадження № 2/542/352/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Карась В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, виділ в натурі частки з майна, визнання права власності на виділену частину майна,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 (надалі також - позивачка, ОСОБА_1 ), адвокат Берлименко Тетяна Володимирівна (надалі також - представник позивачки, Берлименко Т.В. ), звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (надалі також - відповідачка, ОСОБА_2 ), за змістом якої просила:

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частину загальною площею 41,3 м? житлового будинку (А-1) у складі приміщень: передпокій № 1-1 площею 6,8 м?, санвузол № 1-2 площею 3,6 м?, кухня № 1-3 площею 8,7 м?, передпокій № 1-4 площею 8,8 м?, кімната № НОМЕР_2 площею 11,2 м?, комора № 1-6 площею 2,2 м? та господарські будівлі і споруди: літня кухня (Б), сарай (б2), сарай (б3), сарай (Е), навіс (е), огорожа (№ 1);

- визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на житловий будинок (А-1), загальною площею 41,3 м?, житловою площею 11,2 м? та господарські будівлі і споруди у вигляді: літня кухня (Б), сарай (б2), сарай (б3), сарай (Е), навіс (е), огорожа (№ 1), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рух справи

Ухвалою від 10 квітня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (а.с. 33).

10 червня 2025 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 59-60).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі мирової угоди від 29 квітня 2004 року, ухвали Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2004 року.

Вказала, що інша частина житлового будинку належить ОСОБА_2 , яка отримавши рішення Новосанжарської селищної ради від 21.10.2016 «Про присвоєння поштової адреси розташування індивідуального житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 », з 23.01.2017 зареєструвала право власності на окремий самостійний об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.03.2025 року, номер інформаційної довідки 420087943, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 368 м? для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :30:007:0157, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки 1/1, та власником житлового будинку, що розташований за цією ж адресою, частка власності якого - .

Зазначено, що під час реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , спільну часткову власність на нерухоме майно припинено не було, позивачка ОСОБА_1 не може розпорядитися і користуватися належною їй часткою нерухомого майна у повному обсязі.

Позивачка зазначила, що вона разом із відповідачкою є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи приписи статті 364 ЦК України, позивачка як співвласник житлового будинку, звернулась до суду з позовом про припинення спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, виділ в натурі частки з майна та визнання за нею права власності.

Відповідно до інформації, наданої Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 10 квітня 2025 року, разом із копією позовної заяви з додатками та судовою повісткою направлялися на зареєстровану адресу відповідачки та були отримані останньою 15 квітня 2025 року (а.с. 37).

Своєю ухвалою від 10 квітня 2025 року суд встановлював відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідачки.

Правом подати відзив на позов відповідачка не скористалась.

Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи неподання відповідачкою відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 64), клопотань про відкладення не надсилала, про причини неявки не повідомляла.

05 червня 2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій вона просила справу розглядати без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 57).

28 липня 2025 року від представника позивачки надійшла до суду заява про проведення судового засідання без її участі (а.с. 66).

Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 65), клопотань про відкладення не надсилала, про причини неявки не повідомляла, відзиву на позов не надавала.

25 липня 2025 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій вона позов визнала та не заперечувала щодо задоволення позовних вимог (а.с. 62).

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2004 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відповідно до якої за ОСОБА_1 визнано право власності на будинок і господарські будівлі, розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно з інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 28 березня 2025 року № 420087943, за ОСОБА_1 на підставі мирової угоди від 29.04.2004 та ухвали Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29.04.2004, зареєстроване право спільної часткової власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 7367590 від 27 травня 2005 року за ОСОБА_1 зареєстроване право приватної спільної часткової власності на частку будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно з інформацією ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 29.11.2024 № 13093, станом на 28 листопада 2024 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 41,3 м кв., житлову площу 11,2 м. кв., станом на 31 грудня 2012 року в реєстровій книзі № 6 за реєстровим № 722 зареєстровано право власності на частку за ОСОБА_1 (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Дашівською В.М. від 28.01.1997, номер спадкової справи 23, зареєстровано в реєстрі за № 147, ОСОБА_2 належить право власності на частки житлового будинку з частиною господарських будов, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області від 21 жовтня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , присвоєно поштову адресу розташування індивідуального житлового будинку та земельної ділянки, кадастровий номер :30:007:0158, площею 0,0368 га: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (а.с. 22).

Отже, співвласницею житлового будинку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснені дії щодо зміни адреси належній їй на праві спільної часткової власності частини її майна, в наслідок чого її частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , отримала нову адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 28 березня 2025 року № 420088916, за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.01.1997 та свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 , зареєстроване право власності 1/1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Згідно з висновком експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи № 22 від 21 травня 2025 року, встановлено, що частину майна, якою володіє ОСОБА_1 і розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якої входить: частина житлового будинку літ. «А-1» в складі приміщень: передпокій 1 площею 6,8 м2, санвузол 2 площею 3.6 м2, кухня 3 площею 8.7 м2, передпокій 4 площею 8.8 м2, кімната 5 площею 11.2 м2, комора 6 площею 2.2 м2; загальною площею: 41.3 м2, в т.ч житлова - 11.2 м2 та літня кухня літ. «Б»; сарай літ. «62»; сарай літ. «63»; сарай літ. «Е»; навіс літ. «е»; огорожа №1, можливо виділити в самостійний об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю (а.с. 46-51).

Враховуючи викладене, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом та просила припинити право спільної часткової власності, здійснити виділ в натурі в самостійний об`єкт нерухомого майна у приватну власність частину житлового будинку з господарськи будівлями та спорудами відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 22 від 21 травня 2025 року та визнати за нею право власності на таке майно.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 вказано, що право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини 1 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно з частинами 1, 2 статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16, вказавши також, що виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Висновок щодо правозастосування

З матеріалів справи вбачається, що частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 , іншій частині такого житлового будинку, що належить ОСОБА_2 , присвоєна адреса: АДРЕСА_1 .

До вказаних висновків суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 28 березня 2025 року № 420087943, за ОСОБА_1 на підставі мирової угоди від 29.04.2004 та ухвали Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29.04.2004, зареєстроване право спільної часткової власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 7367590 від 27 травня 2005 року за ОСОБА_1 зареєстроване право приватної спільної часткової власності на частку будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Дашівською В.М. від 28.01.1997, номер спадкової справи 23, зареєстровано в реєстрі за № 147, ОСОБА_2 належить право власності на частки житлового будинку з частиною господарських будов, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Отже, вказаний житловий будинок є таким, що належив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області від 21 жовтня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , присвоєно нову поштову адресу розташування індивідуального житлового будинку: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (а.с. 22).

Отже, співвласницею житлового будинку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснені дії щодо зміни адреси належній їй на праві спільної часткової власності частини її майна, в наслідок чого її частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , отримала нову адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 28 березня 2025 року № 420088916, за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.01.1997 та свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 , зареєстроване право власності 1/1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Проте, внаслідок вказаних дій право спільної часткової власності позивачки на відповідний житловий будинок не припинилось, вона продовжує бути власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 28 березня 2025 року № 420087943.

Згідно з висновком експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи № 22 від 21 травня 2025 року, частину майна, якою володіє ОСОБА_1 і розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якої входить: частина житлового будинку літ. «А-1» в складі приміщень: передпокій 1 площею 6,8 м2, санвузол 2 площею 3.6 м2, кухня 3 площею 8.7 м2, передпокій 4 площею 8.8 м2, кімната 5 площею 11.2 м2, комора 6 площею 2.2 м2; загальною площею: 41.3 м2, в т.ч житлова - 11.2 м2 та літня кухня літ. «Б»; сарай літ. «62»; сарай літ. «63»; сарай літ. «Е»; навіс літ. «е»; огорожа №1, - можливо виділити в самостійний об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю (а.с. 46-51).

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право на зазначене майно пропорційно своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку, яка відповідає розміру та вартості його частки.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289св18.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка просила виділити їй у власність частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудамивідповідно до висновку № 22 від 21.05.2025.

В той же час, відповідачка щодо вказаного поділу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудамизаперечень не надала.

Крім того, у заяві, поданій до суду 25 липня 2025 року, відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала щодо їх задоволення (а.с. 62).

Згідно з частиною 4 статті 206 УЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачкою необхідно прийняти.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється».

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги мають бути задоволенні, шляхом припинення права спільної часткової власності ОСОБА_1 на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,з виділенням ОСОБА_1 в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частини житлового будинку (А-1) загальною площею 41,3 м?, в тому числі житлова площа 11,2 м?, у складі приміщень: передпокій № 1-1 площею 6,8 м?, санвузол № 1-2 площею 3,6 м?, кухня № 1-3 площею 8,7 м?, передпокій № 1-4 площею 8,8 м?, кімната № 1-5 площею 11,2 м?, комора № 1-6 площею 2,2 м?, та господарські будівлі і споруди: літня кухня (Б), сарай (б2), сарай (б3), сарай (Е), навіс (е), огорожа (№ 1), та визнання за ОСОБА_1 права власності на таке майно.

На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, виділ в натурі частки з майна, визнання права власності на виділену частину майна - задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_1 , на частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,виділивши ОСОБА_1 в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частину житлового будинку (А-1) загальною площею 41,3 м?, в тому числі житловою площею 11,2 м?, у складі приміщень: передпокій № 1-1 площею 6,8 м?, санвузол № 1-2 площею 3,6 м?, кухня № 1-3 площею 8,7 м?, передпокій № 1-4 площею 8,8 м?, кімната № 1-5 площею 11,2 м?, комора № 1-6 площею 2,2 м?, та господарські будівлі і споруди: літня кухня (Б), сарай (б2), сарай (б3), сарай (Е), навіс (е), огорожа (№ 1).

Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_1 , на виділену частину житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на частину житлового будинку (А-1) загальною площею 41,3 м?, в тому числі житлова площа 11,2 м?, у складі приміщень: передпокій № 1-1 площею 6,8 м?, санвузол № 1-2 площею 3,6 м?, кухня № 1-3 площею 8,7 м?, передпокій № 1-4 площею 8,8 м?, кімната № 1-5 площею 11,2 м?, комора № 1-6 площею 2,2 м?, літня кухня (Б), сарай (б2), сарай (б3), сарай (Е), навіс (е), огорожа (№ 1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Берлименко Тетяна Володимирівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 1853 від 10 жовтня 2017 року;

відповідачка: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва