провадження №2-др/466/22/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2025 року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова
в складі головуючої судді Свірідової В.В.
секретаря Якубів І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву адвоката Добушовського Ореста Васильовича про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
в с т а н о в и в:
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.05.2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено.

19.05.2025 року представником позивача, адвокатом Добушовським О.В. подано заяву про розподіл судових витрат, відповідно до якої просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 25 700,00грн..

В обгрунтування заяви зазначає, що за результатами розгляду цієї справи судом ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, на стадії судових дебатів представником позивача було заявлено, що після ухвалення рішення у справі буде подано заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката.

26.05.2025р. відповідач ОСОБА_2 подав заяву, в якій заперечив щодо змісту та підстав заяви представника позивача. Зазначає, що дана справа про поділ майна була нескладною, відповідач з самого початку не мав заперечень щодо поділу майна, про що відкрито заявив у своїй заяві, не було проведено експертиз чи інших складних процедур чи тривалих слухань. Окрім того зазначає, що адвокатом не доведено обсяг фактично наданих послуг, не доведено фактичне фінансове навантаження позивача, оскільки позивач заявив сплату 25 700грн. ще до завершення справи, коли результат розгляду був не відомим, а згідно рішення суду було присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачену частину судового збору у розмірі 10 420,00грн., яку в подальшому позивачка оплатила.

Відповідач наголошує, що має на утримання неповнолітню дитину, має обмежені доходи, стягнення повної суми витрат негативно вплине на добробут дитини. Стягнення заявленої суми є надмірним тягарем. Відтак просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

На адресу суду позивач скерувала заяву про ухвалення додаткового рішення у справі без її участі, окрім того долучила квитанцію про сплату нею недоплачену частину судового збору у розмірі 10 420,00грн.

03.06.2025р. на адресу суду адвокат Добушовський О.В. скерував заяву, в якій повідомив про розірвання 03.06.2025р. договору про надання правової допомоги від 13.12.2023р. з позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

В процесі розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, позивач понесла витрати, які були пов`язані із наданням їй правничої допомоги адвокатом та які позивач по справі очікувала отримати та про що зазначала у позові.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктами 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно висновків Верховного Суду суди зобов`язані оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

На підтвердження витрат позивача на правничу допомогу адвокатом надано додаткову угоду про узгодження вартості послуг з надання правової допомоги від 13.12.2023р., акт виконаних робіт про надання правової допомоги від 19.05.2025р. довіреність та копії платіжних інструкцій про сплату коштів адвокату за надання правової допомоги в розмірі 25 700,00грн. (а.с.120-126).

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року ( справа N 755/9215/15-ц) вказав, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається виключно на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Так відповідач просив, відмовити в задоволенні заяви про стягнення з нього витрат на правничу допомогу, яку понесла позивачка, зазначивши що дана справа про поділ майна була нескладною, відповідач з самого початку не мав заперечень щодо поділу майна, про що відкрито заявив у своїй заяві, не було проведено експертиз чи інших складних процедур чи тривалих слухань.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2018р. у справі №910/23210/17 дійшов висновку, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічного висновку дійшов у своїй постанові Верховний суд у справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020р., зазначивши, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.

Відповідач зазначає, що має на утримання неповнолітню дитину, має обмежені доходи, стягнення повної суми витрат негативно вплине на добробут дитини, стягнення заявленої суми є надмірним тягарем для нього.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) де визначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Слід відзначити, що текст позовної заяви має невеликий обсяг, як і кількість часу перебування представника позивача у всіх судових засіданнях.

Також, стягнення повної вартості послуг, визначеної представником позивача, не може бути відшкодований тільки лише через те, що він дійсно понесений позивачем (справедлива сатисфакція). Крім того, суд зазначає, що відшкодування його повної вартості матиме надмірний фінансовий тягар для відповідача, як фізичної особи.

Тому суд звертає увагу, що при розподілі витрат на правничу допомогу, слід врахувати, що справа є незначної складності, а обсяг досліджених доказів є невеликим, експеризи судом не призначались, відповідач не заперечував щодо задоволення позову, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину заявленої адвокатом суми в розмірі 12 850,00 грн. витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133,137,141,247 ч.2,258-259,270,352,354, ЦПК України, суд, -

вирішив:

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Заяву представника позивача, адвоката Добушовського О.В. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі №466/13562/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 12 850,00грн.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст додаткового рішення складено 30.07.2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В. В. Свірідова