П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м. Миколаїв

справа №473/649/25

провадження №22-ц/812/1009/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2025 року, ухвалене під головуванням суді Лузан Л. В. у приміщенні суду у м. Вознесенську Миколаївської області, за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк» або Банк) подало до суду зазначений вище позов, який обґрунтовувало наступним.

05 травня 2021 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору на укладання договору про комплексне банківське обслуговування, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 50 000 грн зі сплатою 37% на рік, з кінцевим терміном повернення до 04 травня 2025 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 14 січня 2025 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 83 135,37 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 50 028,13 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 33 107,24 грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору щодо погашення заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 83 135,37 грн та судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2025 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено частково.

З ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №002/10144945-СК_SB від 05 травня 2021 року у сумі 40 786,10 грн та судовий збір у сумі 1186,98 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними доказами не довів досягнення сторонами договору погодження щодо сплати процентів за користування кредитом, а тому вважав обґрунтованим стягнення тільки тіла кредиту за вирахуванням з нього 9242,03 грн відсотків, сплачених відповідачем.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позову.

Обґрунтовуючи свою скаргу, АТ «Таскомбанк» зазначало, що судом першої інстанції була дана неправильна оцінка доказам.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

04 травня 2021 року АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 підписали заяву-договір на укладання договору комплексного банківського обслуговування. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами у цій заяві-договорі узгоджено не було.

З виписки по рахунку та розрахунку заборгованості випливає, що відповідач користувався кредитними коштами, а також здійснював погашення заборгованості, у тому числі заборгованість за відсотками, які не передбачені договором у сумі 9242,03 грн.

Згідно з розрахунками позивача ОСОБА_1 має перед ним заборгованість за кредитним договором у сумі 83 135,37 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 50 028,13 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 33 107,24 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство «Таскомбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки та розмір процентів визначаються кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Норми статей 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними доказами не довів досягнення сторонами договору погодження щодо сплати процентів за користування кредитом, а тому вважав обґрунтованим стягнення тільки тіла кредиту за вирахуванням з нього 9242,03 грн відсотків, сплачених відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки з досліджених доказів вбачається, що сторони кредитного договору не погодили процентну ставку за укладеним кредитним договором, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за договором.

Типову форму публічної пропозиції Банку та тарифи з обслуговування кредиту відповідач не підписував, а тому вони не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-договору, на що посилається позивач.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для нарахування та стягнення Банком з відповідача відсотків є правильним, оскільки їх стягнення не було погоджено сторонами. За такого є правильним висновок суду про необхідність вирахування сплачених відповідачем відсотків із суми заборгованості.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 30 липня 2025 року.