Справа № 619/2877/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого-судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Максимовської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, шляхом пред`явлення його через уповноваженого представника адвоката Репетун К.В., до відповідача, ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на свою користь різницю між фактичним розміром матеріальних збитків (вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу) та виплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 322020,18 грн та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 09.03.2025 о 12:05 год. сталося ДТП за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в ході якої ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Tayota Corolla, н.з. НОМЕР_1 під час перестроювання не надав дорогу транспортному засобу BMW, н.з. НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою суду від 31.03.2025р. винним у вказаному ДТП визнаний водій ОСОБА_2 .

Між позивачем та суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 був укладений договір про проведення незалежної оцінки транспортного засобу.

Згідно звіту ФОП ОСОБА_3 вартість відновлюваного ремонту КТЗ (коефіцієнт фізичного зносу) складає 480420,18 грн., вартість матеріального збитку складає 202934,46 грн.

17.04.2025р. страховою компанією виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 158400 грн. на підставі договору обов`язкового страхування №ЕР1642780 від 20.06.2024р. Різниця матеріальних збитків в сумі 322020,18 грн. та моральна шкода в розмірі 20000 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач - ОСОБА_2 , відзив на позов не надав, у судовому засіданні зазначив, що позивач також винний у ДТП від 09.03.2025р., оскільки перевищив швидкість, автомобіль Tayota Corolla, н.з. НОМЕР_1 йому не належить, відповідальність застрахована (де саме не знає) .

Ухвалою суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши надані докази приходить до наступного.

09.03.2025 серії НОМЕР_3 , 09.03.2025 о 12:05 год. м. Харків, вул. Нескорених, буд. 2Г водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Tayota Corolla, н.з. НОМЕР_1 під час перестроювання не надав дорогу транспортному засобу BMW, н.з. НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2025 року (справа №953/2418/19) водія автомобіля Tayota Corolla, н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені вказаного ДТП та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП .

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт ДТП, внаслідок якого пошкоджено автомобіль BMW, н.з. НОМЕР_2 , вина відповідача є встановленими судовим рішенням та доказуванню не підлягають.

Згідно звіту оцінювача ФОП ОСОБА_3 , проведеного на замовлення ОСОБА_1 від 18.03.2025р. матеріальний збиток, завданий власникові BMW, н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 202934,46 грн.. Вартість відновлюваного ремонту КТЗ BMW, н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 480420,18 грн.

Суд зазначає, добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З формулювання статті 11 ЦК України можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 цього Кодексу.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, по - третє власнику такого майна.

Вимагати відшкодування завданих збитків автомобілю може не лише власник авто, а й особа, яка на відповідній правовій підставі володіє ним. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 16 листопада 2022 року № 335/2566/18; від 12 травня 2022 року № 623/290/21, від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі № 299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, тобто така судова практика є сталою.

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже наявність у особи оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що є реєстраційним документом, свідчить про законність володіння таким транспортним засобом.

Проте позивачем не надано належних доказів ні належності йому на праві власності автомобіля BMW, н.з. НОМЕР_2 , ні законного володіння вказаним автомобілем, а саме свідоцтва про реєстрацію автомобіля чи дані з МВС .

За ч.2 , ч.4 , ч.8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже належні докази повинні бути подані позивачем до позову, або зазначено про неможливість подання якихось доказів, тоді як у позові вказано, що позивачем надані належні та допустимі докази.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено порушення неправомірними діями відповідача саме його прав, які полягали у пошкодженні автомобіля BMW, н.з. НОМЕР_2 .

Позивачем також заявлено до відшкодування моральна шкода, яка полягає у пошкодженні його майна, проте за відсутності доказів належності позивачу пошкодженого майна, підстави для стягнення моральної шкоди суд не вбачає.

Представник позивача у судовому засіданні в усній формі заявив про відмову від позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За положенням ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Враховуючи, що представником позивача не надані межі його повноважень, відсутня письмова заява про відмову від позову, вказана відмова судом не приймається.

Також, крім загального правила відшкодування шкоди, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону № 85/96-ВР).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV)(постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, Постанова Великої Палати ВС від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, постанова ВС від 11 лютого 2020р. у справі №489/2170/17).

Положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи.

ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

У позові позивач зазначає, що йому страховою компанією виплачена суму страхового відшкодування у розмірі 158400 грн. на підставі договору обов`язкового страхування №ЕР221642780 від 30.06.2024р. В підтвердження виплати страхового відшкодування надана виписка з ощад 24/7, в якій зазначено, що зараховані безготівкові кошти страхового відшкодування по договору №ЕР221642780 від 30.06.2024р. позивачу в сумі 158400 грн., платник відсутній.

Проте договір страхування №ЕР221642780 від 30.06.2024р. суду не наданий, не зазначене найменування страхової компанії, внаслідок чого суд позбавлений можливості перевіри ліміт страхування, відповідну франшизу, що впливає на визначення розміру збитків, які можуть бути стягнуті із винної особи .

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч.1 , ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За положенням ст. ст.77 , 79, 80 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Вс від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц)

У ситуації, коли позивач не довів права на позов у матеріально-правому сенсі, суд не вправі робити висновок по суті позовних вимог про правомірність або неправомірність дій відповідача, чинність або дійсність укладеного правочину тощо (Постанова ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 761/310/17).

Належним та достатнім доказом порушення прав позивача, неправомірними діями відповідача є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , н.з. НОМЕР_2 . Належним та достатнім доказом , що впливає на визначення розміру матеріального збитку, який підлягає стягненню з відповідача, є договір страхування. Проте позивачем зазначені докази не надані .

Відповідно до ч.2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За ч.1 ст. 83 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Цивільний процес ґрунтується на змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проте позивачем, не надано в установленому законом порядку доказів в обґрунтування заявлених вимог, які відповідно до закону подаються до позову.

За недоведеністю заявлених вимог , підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 , ), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Повний текст виготовлений 31.07.2025р.

Суддя Бородіна Н.М.