КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Державного реєстратора Комунального підприємства «УСДР» Купріянової Ганни Миколаївни, Державного управління справами, Державного підприємства «Укржитлосервіс», третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Суворова 11», про визнання неправомірними дій, визнання недійсним та скасування рішення про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити дії, за апеляційними скаргами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Суворова 11» та представника ОСОБА_1 - адвоката Кіщук Тетяни Василівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року в складі судді Григоренко І. В.,

встановив:

11.03.2019 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України, Державного реєстратора Комунального підприємства «УСДР» Купріянової Г. М., Державного управління справами, Державного підприємства «Укржитлосервіс», третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Суворова 11» (далі - ОСББ «Суворова 11») про визнання неправомірними дій, визнання недійсним та скасування рішення про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити дії.

Посилався на ті підстави, що він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку створено ОСББ "Суворова 11".

У серпні 2018 року на зборах ОСББ "Суворова 11" йому стало відомо, що за заявою в.о. директора ДП "Укржитлосервіс" Погорєлого М. А. було зареєстровано право державної власності на два допоміжні приміщення будинку - приміщення столярної площею 60,3 кв.м., приміщення ЖЕКу площею 61,8 кв.м.

Вказаним приміщенням було присвоєно номер НОМЕР_1-а та номер НОМЕР_1, який є аналогічним номеру квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності його сусідам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках.

З огляду на те, що вказані приміщення входять до складу приміщень загального користування, є допоміжними технічними приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_3 .

Посилаючись на вказані обставини просив суд:

1. визнати неправомірними дії Фонду державного майна України, Державного управління справами, Державного підприємства "Укржитлосервіс", що вчинені ними для реєстрації права державної власності на приміщення столярного цеху НОМЕР_2 а та офісно-диспетчерського приміщення АДРЕСА_4 ;

2. визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "УСДР" Купріянової Г. М. від 2 серпня 2018 року про державну реєстрацію права державної власності ( з відкриттям розділу) на столярний цех НОМЕР_3, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , власник ДУС, реєстраційний номер об`єкта нерухомого 000, номер запису про право власності 27314175, дата державної реєстрації 27.07.2018 року;

3. визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "УСДР" Купріянової Г. М. від 2 серпня 2018 року про державну реєстрацію права державної власності ( з відкриття м розділу) на офісно-диспетчерське приміщення НОМЕР_2, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 61,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , власник ДУС, реєстраційний номер об`єкта нерухомого 000, номер запису про право власності 27312054, дата державної реєстрації 27.07.2018 року;

4. зобов`язати Фонд державного майна України виключити приміщення НОМЕР_2 та НОМЕР_1 а за адресою: АДРЕСА_3 з Єдиного реєстру об`єктів державної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року замінено ОСОБА_2 на правонаступника ОСОБА_1 .

02.07.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про зміну предмету позову.

Просила суд:

1. визнати неправомірними дії Фонду державного майна України, Державного управління справами, Державного підприємства "Укржитлосервіс", що вчинені ними для реєстрації права державної власності на приміщення столярного цеху НОМЕР_2 а та офісно-диспетчерського приміщення АДРЕСА_4 ;

2. визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "УСДР" Купріянової Г. М. від 2 серпня 2018 року про державну реєстрацію права державної власності ( з відкриттям розділу) на столярний цех НОМЕР_3, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , власник ДУС, реєстраційний номер об`єкта нерухомого 000, номер запису про право власності 27314175, дата державної реєстрації 27.07.2018 року, скасувати державну реєстрацію прав на вказане нерухоме майно з виключенням запису про право власності номер 273 14175 та припинити право власності ДУС на вказане допоміжне приміщення;

3. визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "УСДР" Купріянової Г. М. від 2 серпня 2018 року про державну реєстрацію права державної власності ( з відкриття м розділу) на офісно-диспетчерське приміщення НОМЕР_2, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 61,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , власник ДУС, реєстраційний номер об`єкта нерухомого 000, номер запису про право власності 27312054, дата державної реєстрації 27.07.2018 року, скасувати державну реєстрацію прав на вказане нерухоме майно з виключенням запису про право власності номер 27312054 та припинити право власності ДУС на вказане допоміжне приміщення;

4. зобов`язати Фонд державного майна України виключити приміщення НОМЕР_2 та НОМЕР_1 а за адресою: АДРЕСА_3 з Єдиного реєстру об`єктів державної власності.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року клопотання представника ДП «Укржитлосервіс» - арбітражного керуючого Потупало Н. І. про передачу справи за належністю задоволено.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Державного реєстратора Комунального підприємства «УСДР» Купріянової Ганни Миколаївни, Державного управління справами, Державного підприємства «Укржитлосервіс», третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Суворова 11», про визнання неправомірними дій, визнання недійсним та скасування рішення про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити дії передано до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду в межах справи № 910/19842/23 про банкрутство ДП «Укржитлосервіс».

Суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.04.2024 року у справі № 910/19842/23 відкрито провадження у справі про банкрутство ДП «Укржитлосервіс», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядженням майном ДП «Укржитлосервіс», призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Потупало Наталію Ігорівну.

ДП «Укржитлосервіс» є відповідачем у даній справі, предметом позову в якій є право власності на майно, яке перебуває в його господарському віданні.

З огляду на вказану обставину та положення ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи слід направити до Господарського суду м. Києва, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ДП «Укржитлосервіс».

28.04.2025 ОСББ «Суворова 11» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що керівником ДП "Укржитлосервіс" є Блиндюк Є. М. , який є представником вказаного підприємства у справі про банкрутство. Доказів припинення якого повноважень та покладення виконання його обов`язків на розпорядника майна - арбітражного керуючого Потупало Н. І. , а тому суд не мав права приймати до розгляду заяву цієї особи, яка перевищила свої повноваження, що передбачені ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства.

Крім цього, до ДП "Укржитлосервіс" заявлено вимоги про визнання неправомірними дій, що вчинені ним для реєстрації права державної власності на приміщення столярного цеху НОМЕР_2 а та офісно-диспетчерського приміщення АДРЕСА_4 , які носять немайновий характер, а тому справа не підлягає передачі до господарського суду, який відповідно до п. 8 ч.1 ст. 20 ГПК України розглядає справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

28.04.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Кіщук Т. В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що права розпорядника майна особи щодо якої відкрито справу про банкрутство, передбаченні ст. 12 Закону України з процедур банкрутства і вона не містить права на звернення до місцевого суду загальної юрисдикції з клопотанням про передачу справи для подальшого розгляду до Господарського суду міста Києва у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство. За таких підстав поданим ним клопотання підлягало поверненню з підстав, передбачених статтею 183 ЦПК України.

Окрім того, у даній справі заявлено вимогу майнового характеру до іншого відповідача, за яким зареєстровано допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - Державного управління справами. Жодної вимоги майнового характеру до ДП «Укржитлосервіс» заявлено не було, а тому судом ухвалено помилкове рішення про передачу справи до Господарського суду міста Києва.

Судом не враховані висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 31 серпня 2023 року у справі №640/26320/20 та від 15 січня 2020 року №607/6254/15-ц.

02.06.2025 Державне управління справами подало відзив на апеляційні скарги, в якому просить залишити ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Посилається на те, що спірне майно передане в господарське відання боржника, обліковується на його балансі та може бути включене до ліквідаційної маси з метою задоволення вимог кредиторів.

Наголошуючи на власному трактуванні «майновий спір», апелянти не враховують того, що у разі вирішення спору по суті та як наслідок задоволення вимог у справі №757/12170/19-ц, майно щодо якого заявлені позовні вимоги, вибуде з господарського відання та володіння відповідача - ДП «Укржитлосервіс». За таких умов твердження про те, що спір не носить майнового характеру є хибним.

Розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20), постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020року у справі № 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі № 334/5073/19.

Імперативний припис частини третьої статті 7 КУзПБ про передачу справи, стороною якої є боржник, до суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, підлягає реалізації в порядку статті 31 ЦПК України невідкладно, після отримання судом, що розглядає справу позовного провадження, інформації про відкриття провадження у справі про банкрутство сторони у спорі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кіщук Т. В. та представник ОСББ "Суворова 11" - Грущенко Л. М. підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Представник Державного управління справами - Любавська І. Р. просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Кодекс України з процедур банкрутства передбачає особливості розгляду справ про банкрутство, частина друга статті 7 названого Кодексу визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника, як сторони у такому спорі, в межах справи про банкрутство. В такий спосіб законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18).

Висновок про те, що розгляд спорів з майновими вимогами до суб`єкта господарювання, який перебуває в процедурі банкрутства та визначений позивачем в статусі відповідача у такому спорі, законодавцем віднесено до територіальної юрисдикції господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 910/9535/18 та від 21 листопада 2019 року у справі № 925/1205/15).

Суд враховує, що виходячи з диспозиції статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, участь боржника у спорі саме як сторони (позивача, відповідача) передбачає, що у будь якому випадку за результатами розгляду спору настають правові наслідки для боржника (набуття, припинення, зміна прав чи обов`язків).

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду м. Києва від 26 квітня 2024 року у справі № 910/19842/23 відкрито провадження у справі про банкрутство ДП «Укржитлосервіс», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядженням майном ДП «Укржитлосервіс», призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Потупало Н. І.

Суд першої інстанції враховуючи наявність справи про банкрутство ДП «Укржитлосервіс», вважав, що предметом позову у даній справі є право власності на майно, яке перебуває у господарському віданні ДП «Укржитлосервіс».

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що до ДП «Укржитлосервіс» заявлено вимогу про визнання неправомірними дій, що ним вчинені для реєстрації права державної власності на нерухоме майно за іншою юридичною особою - Державним управлінням справами, що виключає можливість розгляду такого спору в межах справи про банкрутство за правилами статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки даний спір стосовно цього відповідача не містить вимог майнового характеру, не є спором в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті.

Наведена обставина є достатньою для висновку про постановлення ухвали першої інстанції з порушенням норм процесуального права, яке є підставою для її скасування.

Перебування спірного майна, що належить на праві власності Державному управлінню справами, на балансі ДП "Укржитлосервіс" не змінює характер даного спору на майновий та не може слугувати підставою для визначення його підсудності господарському суду у справі про банкрутство.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд до іншого суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Суворова 11» задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кіщук Тетяни Василівни задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Державного реєстратора Комунального підприємства «УСДР» Купріянової Ганни Миколаївни, Державного управління справами, Державного підприємства «Укржитлосервіс», третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Суворова 11», про визнання неправомірними дій, визнання недійсним та скасування рішення про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити дії направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25.07.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук