Справа №705/2128/25
2/705/2011/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Душина О.В.

при секретарі Луценко А.В.;

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст заявлених вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, в якому просить Встановити факт не проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини та визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що не прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями після смерті батька є позивач по справі ОСОБА_1 , відповідачка по справі ОСОБА_3 та сестра позивача та відповідачки ОСОБА_5 . Спадщину після смерті покійного батька прийняв позивач та відповідачка по справі. ОСОБА_5 , яка є сестрою відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача. Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли. Відповідно позивач подав заяву про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги, а відповідачка, як спадкоємець, яка постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ОСОБА_5 у відповідності до статті 1273 ЦК України відмовилась протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України від прийняття спадщини на користь позивача.

Позивач вважає, що відповідачка ОСОБА_3 не може успадковувати майно покійного батька з наступних підстав. Відповідачка по справі, яка біологічною матір?ю позивача перебувала з покійним батьком в шлюбі до дня смерті останнього, проте з 2010 року вони разом не проживали. ОСОБА_3 залишилась проживати по АДРЕСА_2 в квартирі, яка належить на праві спільної власності позивачу, відповідачці та ОСОБА_5 , також покійному батькові ОСОБА_4 в рівних частках по частці кожному та проживала в даному житлі по серпень місяць 2021 року. Проживала за даною адресою вона періодично до серпня місяці 2021 року, а з серпня місяця 2021 року і по травень 2023 року, постійно проживала по АДРЕСА_3 де здійснювала догляд за хворою мамою, позивача бабусею, тобто на день смерті батька вона не проживала разом з ним та не проживала в житлі де вони разом були зареєстровані. Покійний батько по АДРЕСА_2 також не проживав з 2001 року, а проживав (співмешкав) з громадянкою ОСОБА_6 в кв. АДРЕСА_4 де і помер. В зв`язку з викладеними обставинами ОСОБА_3 не може бути тою особою, яка прийняла спадщину, тобто не може бути спадкоємцем, оскільки на день смерті батька вона не проживала з ним однією сім?єю, та не проживали разом за зареєстрованою адресою.

2. Процесуальні дії у справі, заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

2025 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву.

24 червня 2025 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив.

Позивач та його представник в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, спадкової справи №130/2022, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1161 від 20.09.2022. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є позивач по справі ОСОБА_1 , відповідачка по справі ОСОБА_3 та сестра позивача та відповідачки ОСОБА_5 .

Відповідно до відповіді Уманського ЧООБТІ № 1685 від 29.12.2022 р. право власності на квартиру АДРЕСА_5 зареєстровано за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , документом що підтверджує право власності є свідоцтво на право власності на житло виданого Шевченківським підприємством з перевезення вантажу та пасажирів 18.06.2001 р. за № 13822.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина (спадкова справа № 130/2022), позивач, як спадкоємець першої черги, 27.12.2022 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. при прийняття спадщини після його батька.

17.05.2023 ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги, дочка померлого ОСОБА_8 подала до приватного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька ОСОБА_4 на користь сина спадкоємця ОСОБА_1 .

Крім того, спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 є його дочка ОСОБА_3 , яка 23.01.2025 року звернулась із заявою про прийняття спадщини. Проте постановою нотаріуса № 40 від 23.01.2025 року їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до акту про проживання затвердженого директором КП Уманського РЕУ № 3 Оксаною Ковалюк від 20.06.2024 року встановлено, що громадянин ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно проживав з 2011 р. по 18.09.2022р. за адресою АДРЕСА_6 .

Відповідно до акту затвердженого Старостою Полянецького старостинського округу Володимиром Коритником від 19.04.2015 року встановлено, що ОСОБА_3 фактично проживала без реєстрації з серпня 2021 року по травень 2023 року за адресою АДРЕСА_3 , в домоволодіння яке рахується за ОСОБА_1 ,по догляду за хворою мамою /інсульт,лежачою/ та батька.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і не спростовано матеріалами справи, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , квартира АДРЕСА_5 не була постійним місцем проживання відповідача, хоча вона була зареєстрована у цій квартирі і право її проживання у ній не обмежувалось. Натомість, з в 2010 року відповідач проживала за дано адресою періодично, а з 2021 року проживала за іншою адресою.

Державна реєстрація ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_5 сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті чоловіка за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Окрім того, вказані обставини відповідачем не заперечувалися, а навпаки остання в судовому засіданні визнала позовні вимоги.

Право відповідач визнати позов повністю або в частині позовних вимог закріплено у п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи предмет спору, наявні в матеріалах справи докази, якими підтверджено обґрунтованість позовних вимог, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки відомостей про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права інших осіб, матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про встановлення факту не проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини та визнання її такою, що не прийняла спадщину після померлого ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 263-265, 273, 351, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину задовольнити.

Встановити факт не проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини.

Визнати ОСОБА_3 такою, що не прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Повне рішення складено 25 липня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя О.В. Душин