Номер провадження: 22-ц/813/2126/25
Справа № 501/87/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю.,Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання - Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Чорноморська міська рада Одеської області в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських права та стягнення на його користь аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що у шлюбі з ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 , який з жовтня 2021 року проживає разом з ним, натомість відповідачка на початку війни виїхала за межі України (в Німеччину), де мешкає до сьогодні. Син весь час проживає з позивачем, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться вихованням та здоров`ям дитини, не забезпечує та не надає матеріальної допомоги на його утримання. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду з 15 січня 2024 року та до повноліття сина - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду з 15 січня 2024 року та до повноліття сина до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Ухвалюючи рішення суду, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано достатніх доказів відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав. Не вказано цієї мети також і у висновку Чорноморської міської ради Одеської області в особі органу опіки та піклування. При цьому, аналізуючи особу відповідача, суд звернув увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини вчиняла насильство по відношенню до дитини, або позивача.З огляду на викладене, в даній конкретній ситуації, співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд дійшов висновку, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо їх безпечного виховання, захисту їх здоров`я, не сприяє захисту їх прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини.

Щодо стягнення аліментів зазначено, що враховуючи положенням ст. 182 СК, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, суд вважав наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду з 15 січня 2024 року та до повноліття сина до 05 серпня 2027 року, що є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 20 червня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалити в даній частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права та таким, що підлягає скасуванню.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована неврахуванням судом першої інстанції того факту, що наявні життєві умови, а саме: перебування на значній відстані, на території іншої держави обраній відповідачем свідомо, у зв`язку із чим з 2021 року остання не проживає разом із сином та знаходиться за межами території України, відповідно з даного часу не брала участі у вихованні сина, не піклується про нього, про його фізичний, духовний та моральний стан, матеріально не забезпечує, а саме не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду тощо, як складову виховання.

Судом першої інстанції, на думку скаржника, також не враховано, що відповідач не заперечувала проти задоволення позову про позбавлення її батьківських прав, що свідчить про відсутність її інтересу до дитини. При цьому, зауважує, що відповідач за власним бажанням виїхала на постійне проживання до Німеччини та за весь час, починаючи з 2021 року, жодного разу не приїжджала до України з метою зустрічі та спілкування із сином.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_2 , Чорноморській міській раді Одеської області в особі органу опіки та піклування їх право на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Учасники провадження своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 , Чорноморська міська рада Одеської області в особі органу опіки та піклування отримали 24 серпня 2024 року в електронних кабінетах Електронного Суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку, конверти повернулися до суду із зазначенням про причину повернення «закінчення терміну зберігання».

Ухвалою від 25 вересня 2024 року справу призначено до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Станіславська А.В., та представник третьої особи - Лісіцина О.М. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідковим листом від 29 травня 2025 року.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена щодо дати, часу та місця розгляду справи у відповідності до положень п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та ч. 1 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційній веб-сторінці Одеського апеляційного суду, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою та роздруківкою.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із тексту апеляційної скарги вбачається, що рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2024 року, оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, тому рішення суду в іншій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано достатніх доказів відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав. Не вказано цієї мети також і у висновку Чорноморської міської ради Одеської області в особі органу опіки та піклування. При цьому, аналізуючи особу відповідача, суд звернув увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини вчиняла насильство по відношенню до дитини, або позивача. З огляду на викладене, в даній конкретній ситуації, співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд дійшов висновку, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо їх безпечного виховання, захисту їх здоров`я, не сприяє захисту їх прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсон.

Відповідно до довідки Чорноморського ліцею № 4 Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 01.08.2023 року № 03-16/142 ОСОБА_3 навчається в 9-Б класі Чорноморського ліцею № 4 Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області.

В Декларації № 0001-200Р-НХА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу зазначено, що лікарем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 ; довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом є ОСОБА_5 ; законний представник пацієнта ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, докази, які б спростовували дані висновки суду в матеріалах справи відсутні. Матеріали справи не містять будь-яких відомостей, що відповідачу раніше виносилися попередження щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно характеристики учня 9-Б класу Чорноморського ліцею № 4 Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області ОСОБА_3 , останній навчається в ліцеї з 01 вересня 2023 року. Має здібності до навчання. Батько, ОСОБА_1 приділяє багато уваги вихованню сина, здійснює систематичний контроль за поведінкою та навчанням ОСОБА_6 , відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок із класною керівницею, вчителями, реагує на кожне повідомлення. Мати, ОСОБА_2 , жодного разу не відвідувала батьківські збори, не спілкувалася ні з класною керівницею, ні з вчителями щодо навчання сина в ліцеї № 4.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування від 04 квітня 2024 року № 101, позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування від 04 квітня 2024 року № 101 слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом першої інстанції не взято до уваги зазначений вище висновок органу опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування від 04 квітня 2024 року № 101.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів зауважує, що висновок виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування від 04 квітня 2024 року № 101 є необґрунтованим та непереконливим, в цілому ґрунтується на констатації обставин місця проживання дитини та батька ОСОБА_1 , умов проживання, інформації викладеної Чорноморським ліцеєм № 4 Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, інформації наданої Херсонською багатопрофільною гімназією № 20 імені Бориса Лавреньова Херсонської міської ради. У висновку зазначається про те, що неповнолітній ОСОБА_7 бажає щоб його мати позбавили батьківських прав щодо нього; та зазначено що мати згодна з позбавленням батьківських прав.

Наданий суду висновок не містить відомостей про те, що мати була заслухана органом опіки та піклування, що досліджені в повному обсязі дані, які характеризують матір, та обставини щодо ставлення матері до неповнолітнього сина.

До висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування від 04 квітня 2024 року № 101 додана заява ОСОБА_2 , в якій остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 . Однак, взявши до уваги заяву ОСОБА_2 орган опіки та піклування не зазначив, яким чином подана вказана заява, не з`ясував місце перебування ОСОБА_2 .

У висновку зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак із зазначеного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини.

Висновок виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування від 04 квітня 2024 року № 101 не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для сина, його здоров`я та психічного розвитку, не містить доводів та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Як вбачається із тексту позовної заяви, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначив п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п.п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Проте, позивачем у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних, достатніх і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання доньки і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, хоча це є його процесуальним обов`язком.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Із пояснень позивача встановлено, що позивач разом з сином ОСОБА_9 до кінця вересня 2022 року проживали в м. Херсон, а з жовтня 2022 року проживають в м. Черноморськ Одеської області.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції з`ясована думка дитини ОСОБА_3 , який пояснив, що з матір`ю сварився до розлучення батьків, після розлучення батьків переїхав проживати до батька, з матір`ю не спілкується, від спільних знайомих чув що вона перебуває за кордоном, про нього не піклується, бажає, щоб матір позбавили батьківських прав.

Колегія судді вважає за необхідне зазначити, що думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Посилання скаржника на наявну в матеріал справи заяву відповідача ОСОБА_2 про погодження із заявленими позовними вимогами та не заперечення факту позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не беруться до уваги апеляційним судом, з огляду на відсутність на вказаному документі, направленому на офіційну адресу Іллічівського міського суду Одеської області з електронної пошти підпису лише зазначення «Усова» та без накладення відповідного електронного цифрового підпису, що позбавляє суд можливості здійснити ідентифікацію особи відправника, в даному випадку ОСОБА_2 .

Велика Палата Верховного Суду висловила позицію стосовно можливості надсилання суду фізичною особою процесуального документу на офіційну електронну скриньку без застосування «Електронного суду». Отже, як виснувала ВП ВС у постанові від 13 вересня 2023 року по справі № 204/2321/22, законодавцем допускається подання фізичною особою нарівні з паперовою формою, процесуальні документи в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи та подання такого документу через підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет», або з використанням офіційної електронної адреси із засвідченням кваліфікованим електронним підписом. Звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.

Якщо електронний документ підписаний накладенням електронного підпису, який забезпечує ідентифікацію фізичної особи (за виключенням адвокатів та інших, передбачених пунктом 10 Положення про ЄСІТС осіб), але електронний підпис накладений без використання підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а процесуальний документ направлений на офіційну електронну адресу суду, то відсутні правові підстави стверджувати, що такий електронний документ не підписаний.

Посилання скаржника на те, що відповідач ОСОБА_2 перебуває за закордоном, виїхавши на постійне місце проживання до Німеччини та за весь час, починаючи з 2021 року, жодного разу не приїжджала до України з метою зустрічі та спілкування з сином колегія суддів не приймає, оскільки належних та достатніх доказів перебування ОСОБА_2 за кордоном матеріали справи не містять.

В матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, тобто докази того відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що не повинні перериватися відносини з біологічною матір`ю, відносно якої не надано доказів неналежної поведінки, переривання відносин з біологічною матір`ю, тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, проте матеріали справи не містять доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17,від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, в чому полягає захист прав інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав та винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання неповнолітнього сина, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання матір до належного виконання своїх обов`язків.

Одночасно, апеляційний суд зауважує, що доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення обставин справи, трактування положень діючого законодавства та особисту думку скаржника щодо можливого вирішення справи по суті, натомість без підтвердження належними та достатніми доказами наявність зазначених в позовні заяві обставин, як підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та без наведення обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та рішення Іллічівського міського суду Одеської області в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 липня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко