Справа №676/4213/25
Номер провадження 2/676/2451/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Райтаровського В.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 05.08.2006 року по 08.04.2025 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 06 березня 2025 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу і до моменту припинення шлюбних відносин та припинення введення спільного господарства за спільні кошти ними було придбане наступне майно: гаражний бокс № НОМЕР_1 на прибудинковій території по АДРЕСА_1 площею 23,7 кв.м.; нежитлову будівлю, торгово-офісне приміщення, загальною площею 69,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується письмовим витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15059771 від 14.06.2016 року, дане майно зареєстроване на відповідача ОСОБА_2 .

Просить суд визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_3 ) право власності на частину торгово-офічного приміщення, загальною площею 69,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та гаражний бокс № НОМЕР_1 на прибудинковій території по АДРЕСА_1 площею 23,7 кв.м.

Ухвалою судді від 16 червня 2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та призначено підготовче засідання.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, завчасно.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав із підстав зазначених в позовній заяві, а також просив суд враховувати те, що відповідач в повному обсязі визнав позовні вимоги, ухвалити рішенні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України.

Відповідач в судове засіданні не з`явився, надіслав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.08.2006 року, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2025 року.

З копії технічного паспорту на торгово-офісне приміщення від 05.04.2016 року, виданого Бюро технічної інвентаризації, яке зроблено на замовлення ОСОБА_2 слідує, що офісне приміщення, загальною площею 69,6 кв.м., знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , рік побудови 2014.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер витягу 61863050 від 21.06.2016 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить офісне приміщення, загальною площею 69,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору Купівлі-продажу майнових прав серія та номер 13/11, виданий 26.11.2013 року.

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1512239 від 25.06.2025 року, витребуваної судом слідує, що за реєстраційним номером 37420102 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на гараж, 19 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 20.08.2012 року, виданого виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що за час спільного проживання сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано офісне приміщення, загальною площею 69,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору Купівлі-продажу майнових прав серія та номер 13/11 від 26.11.2013 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 21.06.2016 року; а також гараж, 19 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 20.08.2012 року, виданого виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності на спірне офісне приміщення та на гараж № НОМЕР_1 зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , відповідно до витягів про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Угоди про добровільний поділ офісного приміщення та гаражу, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто, а тому позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбане сторонами під час шлюбу офісне приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та гараж № НОМЕР_1 , 19 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_5 є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на частину цього приміщення та гаражу.

Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_3 ) право власності на частину торгово-офісного приміщення, загальною площею 69,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_3 ) право власності на частину гаражу № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_3 .

Суддя І.О. Пилипенко