ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/3160/24
Номер провадження 22-ц/818/2000/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника відповідача адвоката Подольської Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року в складі судді Труханович В.В. по справі № 642/3160/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 травня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання кредиту № 500830943, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 109 003,38 грн строком на 84 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 23,00 % річних.

АТ «Альфа-Банк» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. В свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20 вересня 2021 року склала 140 756,32 грн, що складається з тіла кредиту в розмірі 109 003,38 грн, відсотків за користування кредитом 31 752,94 грн.

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відступлено йому право вимоги за кредитним договором до відповідача.

Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 25 травня 2020 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем.

Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 140 756,32 грн та судовий збір, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 7100,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року позовну заяву ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 25 травня 2020 року №500830943 у розмірі 140 756,32 грн, витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7 100, 00 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Заочне рішення суду мотивовано тим, що відповідач має перед товариством непогашену заборгованість за кредитом, що підтверджується розрахунком, яка підлягає стягненню з нього в повному обсязі.

27 листопада 2024 року ОСОБА_2 через представника подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення засобами поштового зв`язку 17 січня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Подольська Т.В. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з урахуванням строку кредитування 84 місяці, право на стягнення заборгованості за кредитом виникає з 25 травня 2027 року, та оферта на укладання угоди про надання кредиту від 25 травня 2020 року не містить положення щодо права банку на дострокове повернення кредиту. Згідно графіку платежів відповідач мав 25 серпня 2021 року сплатити 693,97 грн, тоді як згідно розрахунку 99 858,50 грн, графік різниться з розрахунком заборгованості по відсотках за користування кредитом. Станом на 20 вересня 2021 року у відповідача була відсутня заборгованість у визначеному в позовній заяві розмірі (140 756,32 грн), на що суд першої інстанції уваги не звернув. Матеріали справи не містять належних, допустимих, достатніх доказів переходу права грошової вимоги від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за кредитним договором від 25 травня 2020 року, адже позивачем не надано належним чином посвідчену копію договору факторингу з усіма додатками до нього, зокрема, затвердженими формами додатків 1-1, 1-2, у зв`язку з чим неможливо перевірити, чи відповідає надана ним копія додатку 1-1 затвердженій формі. Копія додатку 1-1 до договору не містить детального опису складових права вимоги; компакт-диск, складений за формою згідно з додатком 1-2, також відсутній, тому неможливо перевірити, чи було передано за договором факторингу та актом приймання-передачі реєстру боржників право вимоги за кредитним договором з відповідачем. Крім того, позивачем не надано самого кредитного договору. Також виклала орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду представник позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та відповідач ОСОБА_1 не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 31 липня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.

Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 18 лютого 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 133-134).

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» отриманщ в електронному кабінеті 11 лютого 2025 року (а.с. 131).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Подольську Т. В., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 травня 2020 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500830943, відповідно до якої позичальник пропонує АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком. Умови для укладення угоди: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 109 003,38 грн, процентна ставка 23,00% річних, тип ставки фіксована, строк кредиту 84 місяці. Дата повернення кредиту 26 травня 2025 року. Кредит просив надати для повернення заборгованості за іншими кредитними договорами (а.с. 5).

Підписанням цієї оферти позичальник беззаперечно підтвердив, що перед укладанням угоди ознайомлений у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ.

Всі відносини, що не врегульовані угодою, запропоновано позичальником врегулювати договором, діюча редакція якого розміщена на сайті банку www.alfabank.com.ua.

Крім того, ОСОБА_1 підписано додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 500830943 від 25 травня 2020 року графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, згідно якого він мав сплачувати з 26 червня 2020 року по 26 квітня 2027 року щомісячно по 2621,23 грн та 26 травня 2027 року - 2620,28 грн (а.с. 6).

25 травня 2020 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, умови якого є аналогічними оферті на укладання угоди про надання кредиту від 25 травня 2020 року (а.с. 5 зворот).

Також позивачем надано договір без дати про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 491004465 від 08 травня 2019 року з підписом ОСОБА_1 (а.с. 7).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 25 травня 2020 року по 20 вересня 2021 року (а.с. 19-27).

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 3, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору (а.с. 9-13).

Згідно з п. 2.3 договору факторингу право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до п.4.2 договору фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 844 800,00 грн, шляхом перерахування на рахунок Клієнта, відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Згідно копії платіжного доручення № 559 від 20 вересня 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило АТ «Альфа-Банк» 12 844 800,00 грн (призначення платежу: за право вимоги згідно договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року) (а.с. 18).

Як вбачається з копії акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу № 3 у відповідності та на виконання договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, Клієнт передав, а Фактор отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору, а також реєстр боржників клієнта на компакт-диску, складений за формою згідно із додатком № 1-2 до договору (а.с. 17).

Відповідно до Додатку № 1-1 до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором 500830943 від 25 травня 2020 року у сумі 140 756,32 грн (а.с. 14-16).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом заборгованість ОСОБА_1 станом на 20 вересня 2021 року становить 140 756,32 грн, з яких 109 003,38 грн заборгованість за кредитом, 31 752,94 грн за відсотками за користування кредитом (а.с. 28).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Як встановлено судом, 25 травня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання кредиту № 500830943.

З наданої позивачем виписки з рахунку вбачається, що банк виконав свої зобов`язання, перерахувавши кредитні кошти. З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 здійснив погашення кредиту 26 травня 2020 року на суму 1244,56 грн, тобто він визнавав наявність кредитних відносин з банком.

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_1 про те, що до позовної заяви не було долучено кредитного договору, укладеного з ним, є безпідставними.

Відповідачем не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також не надано доказів, які підтверджують повернення кредиту в повному обсязі.

На підтвердження переходу до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права вимоги за кредитним договором з відповідачем товариством надано копію договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, копію платіжного доручення № 559 від 20 вересня 2021 року на суму 12 844 800,00 грн, копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу № 3, а також копію Додатку № 1-1 до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, з якого вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги саме до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 травня 2020 року № 500830943 у сумі 140 756,32 грн.

Вказані докази колегія суддів вважає належними та допустимими, такими, що достовірно підтверджують перехід до позивача права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Посилання відповідача на ненадання усіх додатків до договору факторингу, зокрема, затверджених форм додатків 1-1, 1-2 до договору факторингу, компакт-диску, не спростовують факту переходу права вимоги, який підтверджується копією договору факторингу та витягу з реєстру боржників з підписами і печатками сторін цього договору.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з розміром стягнутої з відповідача заборгованості за кредитним договором та вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для дострокового стягнення з позичальника заборгованості у повному обсязі.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, товариство посилалось на те, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 20 вересня 2021 року у нього наявна заборгованість у розмірі 140 756,32 грн. Наданий ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» розрахунок заборгованості містить відомості щодо складових заборгованості в розмірі 140 756,32 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 109 003,38 грн та за відсотками за користування кредитом у розмірі 31 752,94 грн.

Разом з тим, як вбачається із підписаної між АТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 оферти і графіку платежів, між сторонами укладений споживчий кредит з кінцевим строком повернення кредиту 26 травня 2027 року.

Тобто, звертаючись до суду, позивач просив про повне дострокове стягнення заборгованості за кредитом.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються приписи законодавства про захист прав споживачів (частина 2 статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІ «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон про захист прав споживачів застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону про споживче кредитування (стаття 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону про захист прав споживачів. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон про споживче кредитування, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон про захист прав споживачів.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (див. постанова Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір укладений у травні 2020 року, тож регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб після 10 червня 2017 року відбувається з урахуванням приписів Закону України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина 4 статті 16 зазначеного Закону встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Отже, відповідно до наведених вимог закону кредитодавець має право на дострокове повернення кредитних коштів, якщо таке право передбачене договором, а також за умови пред`явлення споживачу досудової вимоги.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач або первісний кредитор направляли відповідачу засобами поштового чи іншого зв`язку досудову вимогу про виконання зобов`язання.

Крім того, з умов оферти, графіку платежів, паспорту споживчого кредиту не вбачається, що сторони обумовили право кредитодавця на дострокове повернення кредитних коштів.

За таких умов у споживача як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Враховуючи, що кінцевим терміном кредитування було визначено 26 травня 2027 року, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення всієї суми заборгованості, строк погашення якої ще не настав, є неправомірними.

Як вбачається із графіку платежів, виписки з рахунку та розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 має прострочену заборгованість по щомісячним платежам за період з 25 травня 2020 року по 26 серпня 2021 року у розмірі 39 226,88 грн, та з 26 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року у розмірі 2 378,22 грн (707,28 грн за тілом + 1670,94 грн за процентами), тобто загалом 41 605,10 грн (39 226,88 + 2378,22), з яких заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9 852,16 грн та за відсотками за користування кредитом - 31 752,94 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає прострочена заборгованість у розмірі 41 605,10 грн, яка виникла станом на 20 вересня 2021 року.

У решті позовних вимог апеляційний суд вважає за необхідне відмовити за передчасністю, оскільки термін дії договору та термін виконання зобов`язань за вказаним договором за період, заявлений в позові, не настав. При цьому, суд враховує, що стаття 16 Закону України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка врегульовує правовідносини між сторонами у вказаному спорі, на відміну від загальної норми права, що визначена в ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Аналогічного висновку про те, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», інакше у особи не виникає обов`язку дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, дійшов Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17, провадження № 61-14700св21.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржуване заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 605,10 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 852,16 грн та за відсотками за користування кредитом у розмірі 31 752,94 грн, яка утворилась станом на 20 вересня 2021 року. У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с. 4).

Оскільки позов товариства задоволено частково, на 29,56 %, то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 895,08 грн (3028,00 х 29,56 %).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 4542,00 грн судового збору (а.с. 117). Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, з позивача на його користь підлягає стягненню пропорційно незадоволених позовних вимог 3 199,38 грн судового збору (4542,00*70,44%).

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 390,30 грн (3199,38 895,08).

Крім того, у позовній заяві товариство просило про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7100,00 грн.

05 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір № 05-10/23 про надання правничої допомоги з адвокатом Макєєвим В.М. З акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 07 березня 2024 року вбачається, що адвокатом надано наступні послуги: надання первинної консультації замовнику у справі протягом 1 години, вартістю 1000,00 грн; правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та ЄСПЛ протягом 3 годин вартістю 3000,00 грн; підготовка та подання позовної заяви протягом 3,1 годин вартістю 3100,00 грн. Оплата послуг адвоката підтверджується платіжною інструкцією від 07 березня 2024 року № 1132 (а.с. 30-32).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо не співмірності розміру витрат позивача на правничу допомогу. Отже, судові витрати на правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підлягають стягненню судові витрати позивача на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 2 098,76 грн (7100,00*29,56%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» (місцезнаходження: м. Київ, пл. Солом`янська, 2, ) заборгованість за кредитним договором від 25 травня 2020 року № 500830943 у розмірі 41 605 (сорок одна тисяча шістсот п`ять) грн 10 коп, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 852,16 грн та за відсотками за користування кредитом у розмірі 31 752,94 грн, яка утворилась станом на 20 вересня 2021 року, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 098 (дві тисячі дев`яносто вісім) грн 76 коп.

Позовні вимоги в іншій частині залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» (місцезнаходження: м. Київ, пл. Солом`янська, 2, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2 390 (дві тисячі триста дев`яносто) грн 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 липня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина