Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/10078/24 за заявою ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ружинського районного суду Житомирської області від 22 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Федорчук І.В. в селищі Ружині,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" звернулося до суду із позовом у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №3842-2493-1 від 19.12.2023 у розмірі 59750,00 грн.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 02 квітня 2025 року позов ТОВ "Фінансова компанія "Процент" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Процент" заборгованість за кредитним договором № 3842-2493-1 від 19.12.2023 у розмірі 59750,00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 54750,00 грн, судові витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

28 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про розстрочення виконання рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 02 квітня 2025 року мотивуючого його складним фінансовим становищем , зокрема наявністю інших грошових зобов`язань, що підтверджується кредитним звітом.

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 22 травня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким розстрочити виконання рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 02.04.2025 по справі № 274/10078/24, згідно графіку. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що абзацом першим ч. 3 ст. 435 ЦПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При цьому, п. 2 ч. 4 ст. 435 ЦПК України закріплено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан. В контексті висновків суду першої інстанції є не відповідність, яка полягає зокрема в тому, що боржником не заперечувалась необхідність виконання судового рішення, боржником наголошувалось на тому, що таке виконання є ускладненим іншими поточними грошовими зобов`язанням, на підтвердження чого, боржник надав суду першої інстанції кредитний звіт від 25.04.2025 щодо боржника, однак вказаний звіт залишився поза увагою та оцінкою суду першої інстанції, адже суд першої інстанції не визнавав даний доказ не допустимим чи то не належним, що вочевидь вказує на відсутність оцінки, як такої загалом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність інших поточних грошових зобов`язань у заявника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, не є обставинами, що утруднюють виконання рішень суду. Інших підстав та обставин, що утруднюють виконання рішень суду, підтверджених належними доказами заявником не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що у грудні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" звернулося до суду із позовом у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №3842-2493-1 від 19.12.2023 у розмірі 59750,00 грн.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 02 квітня 2025 року позов ТОВ "Фінансова компанія "Процент" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Процент" заборгованість за кредитним договором № 3842-2493-1 від 19.12.2023 у розмірі 59750,00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 54750,00 грн, судові витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

28 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про розстрочення виконання рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 02 квітня 2025 року, мотивуючого його складним фінансовим становищем, зокрема наявністю інших грошових зобов`язань, що підтверджується кредитним звітом.

Із кредитного звіту, виданого Українським бюро кредитних історій станом на 25.04.2025 ОСОБА_1 має грошові зобов`язання за рядом кредитних договорів, загальна поточна сума заборгованості за якими становить 518868,50 грн, загальна поточна прострочена заборгованість становить 394645,46 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 ст. 435 ЦПК України визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право на звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Згідно висновку Верховного Суду від 28 травня 2024 року 906/1035/23 відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви про розстрочення виконання рішення суду вбачається, що підставами для відстрочення ним зазначено складне фінансове становище.

Разом з тим, доказами рівня майнового стану фізичної або юридичної особи можуть бути наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність чи відсутність рухомого чи нерухомого майна, Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з Пенсійного фонду України, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Таким чином особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її матеріальний стан ускладнює виконання рішення .

Оцінивши надані заявником докази, зокрема лише наявність інших грошових зобов`язань та за відсутності доказів, із яких можна було б встановити матеріальне становище ОСОБА_1 , а саме: довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність чи відсутність рухомого чи нерухомого майна, Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з Пенсійного фонду України, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, колегія суддів вважає недоведеними існування правових підстав для розстрочення виконання рішення суду.

Обставини наявності у заявника інших грошових зобов`язань, на які посилається ОСОБА_1 в своїй заяві та апеляційній скарзі не є тими виключними обставинами, що перешкоджають належному виконанню рішення суду або роблять неможливим його виконання.

Доказів скрутного матеріального становища, яке б ускладнювало виконання судового рішення, того що боржник не працює, не отримує прибутки та не має фінансової можливості виконати рішення, заявником, як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції не було надано.

Зважаючи на викладене заявником не наведено доводів та не надано доказів наявності у заявника або у його сім`ї виняткових обставин, які б дозволили суду задовольнити заяву про розстрочку виконання судового рішення.

Питання розстрочення виконання рішення суду має вирішуватись з додержанням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника і стягувача.

А тому, з урахуванням балансу інтересів, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги та не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що кредитні зобов`язання, щодо виконання яких судом вирішувався спір у справі, є зобов`язаннями боржника щодо періодичного повернення взятого кредиту протягом певного строку або шляхом встановлення періодичних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що об`єктом розстрочення є зобов`язання відповідача ОСОБА_1 щодо повернення кредитних коштів, сплата яких передбачалась періодичними платежами, та не виконувалась позичальником.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що не може бути надана розстрочка платежів, стягнутих у вигляді одноразової суми, у зв`язку із порушенням зобов`язань по сплаті періодичних платежів.

Оскаржена ухвала відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ружинського районного суду Житомирської області від 22 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 29 липня 2025 року.

Головуючий

Судді