П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Київ

Справа №355/1077/15

Провадження: № 22-ц/824/12913/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Скребця Олександра Сергійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП»

на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 27 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Чехової С. І.,

за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою, яка обґрунтована тим, що 21 вересня 2015 року Баришівським районним судом Київської області у справі №355/1077/15 було ухвалено рішення, яким повністю задоволено позовні вимоги ПАТ «Акціонерний банк «Надра» про стягнення із ОСОБА_1 (у дівоцтві Козерацька) заборгованості за кредитним договором №84/ЕМК/42/2008/980 від 19 червня 2008 року.

На підставі договору про відступлення прав вимоги №GL48N718070_І_6 від 30 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. та зареєстрованого в реєстрі за №1456, ПАТ «КБ «Надра» відступило права вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП». До цього договору також були укладені додаткові угоди, зміни і доповнення, які є його невід`ємними частинами.

На виконання рішення Баришівського районного суду було видано виконавчий лист, який пред`явлений до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), внаслідок чого було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

10 жовтня 2016 року державним виконавцем Беднарською Ю. П. було винесено постанову про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 та накладено заборону на його відчуження.

Однак, 27 листопада 2017 року тим же державним виконавцем у ВП НОМЕР_1 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Попри повернення виконавчого документа, арешти з нерухомого майна заявниці зняті не були, що порушує її права, передбачені Цивільним кодексом України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожної особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №386149078 станом на 09 липня 2024 року, арешт нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження №8915865 від 03 березня 2015 року та за виконавчим провадженням НОМЕР_1 досі не знятий.

У липні 2024 року під час звернення до приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу з метою укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , заявниця дізналася про чинну заборону на відчуження вказаної квартири, яка належить їй на праві власності.

30 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Баришівського районного відділу ДВС з проханням ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження НОМЕР_1. У відповідь було повідомлено, що провадження закрито, матеріали знищено у зв`язку із завершенням строку зберігання, а відомості про сплату боргу відсутні. Водночас заявниці було рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання.

Оскільки виконавчий лист ще у 2016 році був повернутий стягувачу, а строк повторного пред`явлення до виконання закінчився у 2019 році, вважає, що відсутні правові підстави для подальшого обтяження її нерухомого майна.

За таких обставин, вважає, що незняття арешту на майно, який втратив юридичну чинність, фактично позбавляє її, заявницю, можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном, чим грубо порушуються її права як власника.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 27 травня 2025 року ОСОБА_3 поновлено строк для подання скарги про визнання незаконною бездіяльності Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії.

Скаргу ОСОБА_1 на дії Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ТОВ «ФК«ДНІПРОФІНАНСГРУП», про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту, накладеного на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , у виконавчому проваджені НОМЕР_1.

Зобов`язано Баришівський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити певні дії щодо зняття (скасування) арешту з нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 , який накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 жовтня 2016 року ВП НОМЕР_1 реєстраційний номер обтяження: 168335919 (спеціальний розділ).

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1. в інтересах ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права ухвалу суду просив скасувати та постановити нову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд не дослідив належним чином всі докази даної справи та залишив поза увагою той факт, що Баришівським районним судом Київської області від 04.10.2022 року у справі №355/1077/15 виданий дублікат оспорюваного виконавчого листа та станом на день звернення скаржниці зі скаргою виконавче провадження є відкритим та не завершеним.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Лисяк С. В. в інтересах ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» підлягає задоволенню.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець безпідставно своєю бездіяльністю не вчинив дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», закриваючи виконавче провадження не вчинив дії, які б були направлені щодо зняття арешту , накладеного на нерухоме майно.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів ураховує наступне.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені,а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами першою, другою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документіву випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина перша, пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин першої та другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» №?606-XIV (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно ОСОБА_1 ), у разі закінчення виконавчого провадження (крім передбачених законом винятків) або повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, арешт з майна боржника підлягає зняттю, скасовуються інші заходи примусового виконання, а також вчиняються дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У постанові про завершення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа державний виконавець зобов`язаний зазначити про зняття арешту.

Натомість Закон №?1404-VIII, який набрав чинності з 5 жовтня 2016 року, не містить поняття «завершення виконавчого провадження» як окремої стадії, але поділяє підстави припинення примусового виконання на закінчення виконавчого провадження (стаття 39) та повернення виконавчого документа стягувачу (стаття 37), що мають різну правову природу та відмінні наслідки.

Закінчення виконавчого провадження означає неможливість його поновлення в майбутньому (ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII), натомість повернення виконавчого документа стягувачу не перешкоджає його повторному пред`явленню, за умови, що усунено причини, які унеможливлювали виконання рішення (ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.05.2025 року у справі №?2/1522/11652/11 розмежувала ці правові підстави: арешт з майна боржника підлягає зняттю лише у двох випадках - 1) при закінченні виконавчого провадження (за винятком випадків, визначених законом), 2) при поверненні виконавчого документа до суду або органу, який його видав. Водночас, повернення виконавчого документа стягувачу не є самостійною підставою для зняття арешту, за винятком випадків, прямо передбачених ч. 3 ст. 37 Закону №?1404-VIII (наприклад, за заявою стягувача або при відмові прийняти нереалізоване майно).

Тобто, повернення виконавчого документа стягувачу саме по собі не свідчить про завершення виконавчого провадження й не тягне обов`язкового зняття арешту з майна боржника.

Постановлюючи ухвалу, суд першої інстанції не надав належної оцінки відсутності доказів виконання рішення суду у справі №?355/1077/15-ц, в межах якого було накладено арешт на майно боржника, ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_1, а також не з`ясував, чи триває примусове виконання цього рішення. Зокрема, не витребувано інформацію з Єдиного реєстру боржників та автоматизованої системи виконавчого провадження, яка є публічно доступною на сайті Міністерства юстиції України.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на істотне процесуальне порушення з боку суду першої інстанції, який призначив судове засідання на 27.05.2025 року, тоді як судові повістки були направлені учасникам справи26.05.2025 року. Тобто, зацікавлена особа, ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», фактично була позбавлена можливості належним чином підготуватися до участі в засіданні та надати суду свої пояснення. Це призвело до порушення фундаментального права стягувачана справедливий судовий розгляд, гарантованого як процесуальним законодавством України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Більш того, в порушення вимог закону до скарги не були долучені докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. Суд, в свою чергу також не направив примірник скарги для інших учасників справи, у зв`язку з чим зацікавлена особа також була позбавлена змоги ознайомитися з матеріалами скарги та надати своєчасно відповідні пояснення щодо неї.

Так, ОСОБА_1. в інтересах ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» поінформував колегію суддів про те, що ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 19.03.2021 у справі № 355/1077/15-ц замінено сторону стягувача з Публічного акціонерного товариства КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року у цій же справі №355/1077/15-ц було задоволено заяву ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про видачу дубліката виконавчого листа в цивільній справі № 355/1077/15 та поновлено строки на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

04.01.2023 року Баришівським районним судом Київської області видано дублікат виконавчого листа у справі №355/1077/15-ц.

На підставі дублікату виконавчого листа відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 (а. с.60-70).

В пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд може прийняти нові докази у виняткових випадках, якщо їх неподання в суді першої інстанції було зумовлено об`єктивними причинами, а самі докази мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Надані суду матеріали є винятковими за своїм змістом, оскільки судом першої інстанції в порушення вимог закону не було забезпечено зацікавленій особі право на справедливий судовий розгляд.

Отже, надані ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» докази мають вагоме значення, оскільки підтверджують, що виконавче провадження, відкрите у зв`язку з виконанням рішення у справі № 355/1077/15-ц, станом на момент звернення до суду із скаргою не є завершеним. При цьому, зміна номера виконавчого провадження відбулася виключно внаслідок заміни сторони стягувача та видачі дубліката виконавчого листа, а не внаслідок фактичного завершення чи припинення процедури примусового виконання судового рішення.

За таких обставин, а саме за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке станом на день звернення до суду із скаргою не було виконаним, скарга про зняття арешту з майна боржника не підлягала задоволенню. В свою чергу, скаржниця не надала жодних доказів виконання рішення суду, що залишилося поза увагою суду першої інстанції. Внаслідок цього суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість скарги та безпідставно задовольнив таку скаргу.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому ухвала суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Скребця Олександра Сергійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» задовольнити.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 27 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 25 липня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура