Справа № 510/684/23
Провадження № 2/510/244/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2025 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Березенко С.Г.,

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі, про що надав письмову заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ухвалою суду від 20.11.2023р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 12.12.2023р. о 09 год. 45 хвл.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачу на праві власності належить житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.06.2005р.

В 2012р. відповідач передала позивачу вищевказаний будинок у володіння для його постійного проживання разом із сім`єю.

З цього часу позивач відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, доглядає за будинком, обробляє город, несе витрати за сплату комунальних платежів. Отже, з 2012 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє об`єктом нерухомого майна, який розташований по АДРЕСА_1 . За весь час володіння позивача нерухомим майном відповідач, як фактичний власник, не пред`явила до позивача жодних вимог про витребування нерухомості. У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач, вважає, що має право на нерухоме майно, оскільки більше 10 років володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв`язку із його утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на нерухомість. Тому позивач був вимушений звернутися до суду.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, з 2012 р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє нерухомістю, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивача нерухомим майном, відповідач, як власник, не пред`явила до позивача жодних вимог про витребування своєї нерухомого майна, документів на нього, не брала участі у його утриманні та не несла витрати по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_1 , правомірним, відкритим та безперервним. Таким чином, суд вважає, що нерухоме майно з законних підстав було передано у володіння та користування позивача внаслідок чого останній набув право власності на неї за набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем вищевказаним нерухомим майном є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником нерухомого майна, сплачує комунальні платежі за утримання нерухомості, проводив поточний ремонт, користується житлом на власний розсуд та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що нерухоме майно, яке de jure належать відповідачу, однак яким добросовісно, цілком з законних підстав, заволодів позивач, внаслідок вищевказаних обставин, які знайшли своє підтвердження під час судового засідання, таким чином, суд вважає, що позивач набув право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказане нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81,258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 5, 15, 328, 344, 397 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 за набувальною давністю право власності на житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков