Справа № 489/9835/24
Провадження №2-п/489/48/25
УХВАЛА

31 липня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі: судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа виданого по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив.

21 липня 2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2025 по цивільній справі за Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

30 липня 2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 77893333відкритого на підставі виконавчого листа від 04.04.2025 № 487/9835/24 виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 474769 від 02.11.2012 у сумі 133800 грн., судового збору у розмірі 2442,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., яке проводиться приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. до набрання чинності рішення суду за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.03.2025 у справі № 489/9835/24. Посилаючись на ст. 149, 150 ЦПК України в порядку процесуального інституту забезпечення позову зупинити стягнення на підставі виконавчого документу, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 489/9835/24 у зв`язку із оскарженням заочного рішенням суду.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 ЦПК України).

Однією із засад, на якій ґрунтується цивільне процесуальне законодавство, є обов`язковість виконання судового рішення (п. 7, ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

За змістом ст. ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заява про забезпечення позову може бути подана як одночасно із пред`явленням позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Перелік заходів забезпечення позову наведений у ст. 150 ЦПК України.

Пунктом 6 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судом як захід забезпечення позову при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований для забезпечення позову лише при оскарженні виконавчого документа, а не оскарження заочного рішення суду.

Разом із тим, згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є доведена наявність реальної загрози невиконання (утруднення виконання) чи унеможливлення виконання рішення суду. При цьому застосування таких заходів не повинно порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, а лише запроваджувати тимчасові обмеження, що дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкодам у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

З аналізу наведеної норми можна зробити висновок, що забезпечення позову можливе на будь-якій стадії розгляду справи. Однак застосування заходів забезпечення позову після ухвалення заочного рішення у справі, не є можливим, оскільки саме по собі забезпечення позову покликано створити належні умови для виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог, на стадіях судового розгляду, а не в процесі виконання рішення суду, що набрало законної сили.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Отже, вказана Постанова Пленуму ВСУ містить пряму заборону забезпечення позову після ухвалення судового рішення.

На думку суду, у даному спорі зупинення стягнення на підставі виконавчого документу фактично призведе до зупинення виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2025 Ленінським районним судом м. Миколаєва було ухвалено заочне рішення по справі № 489/9835/24 (провадження № 2/489/905/25) , яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 474769 від 02.11.2022 у розмірі 133800 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Дане рішення набрало законної сили 04 квітня 2025. Станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову, не вирішено питання про скасування цього рішення, воно є чинним і наразі звернуто до примусового виконання, тому вживати заходи забезпечення позову не є можливим.

Окрім того, стаття 34 Закону України «Про виконавче провадження» містять вичерпний перелік підстав обов`язкового та можливого зупинення державним виконавцем виконавчого провадження.

Так, відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій уразі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Аналогічні види забезпечення позову містяться в пунктах 5, 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Тобто, при застосуванні або Закону України «Про виконавче провадження», або ст. 150 ЦПК України наступають ті самі правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій з виконавчого провадження.

Незважаючи на подібність положень, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття заходів забезпечення позову за ст.150 ЦПК України мають різний зміст, оскільки при застосуванні Закону України «Про виконавче провадження» відбувається тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні норм ЦПК України тимчасово втрачається правова сила того рішення, що зупинено.

Тобто законодавством чітко визначено обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме: питання про зупинення виконавчого провадження вирішується державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Разом із тим, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач по справі не позбавлений можливості звернутись до державного (приватного) виконавця із заявою про відкладення проведення виконавчих дій.

Таким чином, правому зупинення виконавчого провадження та відкладення проведення виконавчих дій на підставі Закону України «Про виконавче провадження», наділений виключно виконавець і вирішення такого питання до компетенції суду не входить.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вживати заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Таким чином, суд констатує, що заява ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, є необґрунтованою, оскільки взагалі суперечить главі 10 Цивільного процесуального кодексу України, направлена не на вжиття заходів забезпечення позову, а на зупинення виконання судового рішення, що не може вважатись законним. Тому суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа виданого по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «31» липня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева