1Справа № 335/7001/25 2/335/3044/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2025 року м. Запоріжжя
Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,
До Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі представника адвоката Кравченко О.В., до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Вказана заява не може бути прийнята до розгляду Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя та підлягає передачі за підсудністю з наступних підстав.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності. Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі №462/7217/18.
Звертаючись з даноюпозовною заявою до суду позивачі просять встановити факт постійного проживання їх із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Зазначене нерухоме майно знаходиться на території, яка не підсудна Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або, якщо це місце невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261, 1265 ЦК України(ст.1216-1218,1221,1223,1241 ЦК України).
Право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільним від предмету спадкування (спадкової маси, спадкового майна).
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду наведеного у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 за правилами чинного ЦПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном, а тому за правилами ч. 1 ст. 30 ЦПК України, повинен пред`являтися за місцем знаходження вказаного нерухомого майна.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині 3 статті 30 ГПК України (ч.1 ст.30 ЦПК України) необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном або певними діями, пов`язаними з цим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.
Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного процесуального законодавства виключна підсудність застосовується як до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.
Як роз`яснено у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" якщо майно розташоване або знаходиться у різних районах міста чи в різних містах, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини майна, вартість якої перевищує вартість тих, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.
З урахуванням наведеного, позов про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має пред`являтися за місцезнаходженням основної частини майна, вартість якої є найвищою серед вартості об`єктів нерухомого майна, яке є предметом даного позову, за правилами виключної підсудності.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна.
До матеріалів справи позивачами долучено: договір № 4391.к купівлі-продажу нерухомості від 16.12.1996 року, а саме трьох кімнатної квартири площею 67,1 кв.м., інвентаризаційна оцінка, якої станом на 1996 рік складала 15 338,00 грн.; договір купівлі - продажу житлового будинку від 17.07.2007 року, площею 72,6 кв.м. загальна вартість якого станом на 2007 рік становила 173 557, 00 грн.; договір купівлі-продажу № 1450 від 17.07.2007 на земельну ділянку площею 0,0890 га, експертна оцінка якої станом на 2007 рік склала 6 181,34 грн.
Враховуючи те, що позивачами не надано до суду звітів про оцінку майна, яке входить до складу спадщини, вартість майна, яка підтверджується договорами станом на 1996, 2007 роки, не є актуальною на час подання позову, ймовірно вартість квартири за адресою: АДРЕСА_3 , площею 67,1 кв.м., перевищує вартість житлового будинку площею 72,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
Тому, оскільки спір виник щодо нерухомого майна, основна частина якого (квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площею 67,1 кв.м.) територіально розташована на території Шевченківського району м. Запоріжжя, суд дійшов висновку про те, що згідно з правилами виключної підсудності такий спір слід розглядати за місцезнаходженням вказаного майна.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до ст.32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, а також ту обставину, що позивачем позовну заяву подано з порушенням територіальної юрисдикції (підсудністю) судів, суд дійшов висновку про необхідність передачі справи за належною виключною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
Керуючись ст.ст.27, 28, 31, 187 ЦПК України, суд
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи(вирішення питання)без повідомлення(виклику)учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.І. Рибалко