ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/1634/24 Головуючий суддя І інстанції Кузьменко С. Л.
Провадження № 22-ц/818/2061/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калініна Сергія Костянтиновича на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року, у справі за позовом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Москаленко Маргарити Станіславівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

23 вересня 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», через свого представника Москаленко Маргариту Станіславівну звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у сумі 101 900,53 грн., яка утворилася через невиконання кредитних зобов`язань перед позивачем на підставі чотирьох договорів, а саме: Договір позики № 4216525 від 01 серпня 2023 року, який був укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 у сумі 33 812,50 грн., з яких 10 000,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу, 23 812,50 грн сума заборгованості за відсотками. Кредитний договір № 9835782 від 18.08.2023 укладений між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 у сумі 13 868,75 грн., з яких 3 500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 018,75 сума заборгованості за відсотками, 350,00 грн. заборгованість за комісією. Кредитний договір № 00466-03/2023 від 02.03.2023 укладений між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 у сумі 7 319,28 грн., з яких 2 400 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 919,28 сума заборгованості за відсотками. Договір позики № 76514211 від 01 серпня 2023 року, який був укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 у сумі 46 900 грн., з яких 14 000,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу, 32 900 грн. сума заборгованості за відсотками. Договора підписані в електронній формі в Особистих кабінетах Позичальників, які створені в інформаційно-комунікаційній системі товариств, зокрема через сайт товариств та відповідний мобільний додаток.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Рєєстрі боржників серед яких є відповідачка ОСОБА_1

26.12.2023 між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 26122023 у відповідності до умов якого ТОВ «Міолан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Міолан» права вимоги до боржників, вказаними у Рєєстрі боржників серед яких є відповідачка ОСОБА_1

12.06.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Інвеструм груп» укладено договір факторингу № 120622023 у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс кредит» передає (відступає) ТОВ «Інвеструм груп» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «Інвеструм груп» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Рєєстрі боржників серед яких є відповідачка ОСОБА_1

27.12.2023 між ТОВ «Інвеструм груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27122023 у відповідності до умов якого ТОВ «Інвеструм груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інвеструм груп» права вимоги до боржників, вказаними у Рєєстрі боржників серед яких є відповідачка ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладеного, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики № 4216525 у сумі 33 812,50 грн. грн., з яких: 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 23 812,50 грн. сума заборгованості за відсотками, за кредитним договором № 9835782 в розмірі 13 868,75 грн., з яких: 3 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 018,75 грн. сума заборгованості за відсотками, 350,00 грн. заборгованість за комісією, за кредитним договором № 00466-03/2023 в розмірі 7 319,28 грн, з яких: 2 400,00 сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 919,28 грн. сума заборгованості за відсотками, за договором позики № 76514211 в розмірі 46 900,00 грн., з яких: 14 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 32 900,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Всього позивач просить стягнути заборгованість за договорами у розмірі 101 900,53 грн. , а також судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Також представник позивача у позові просить суд розгляд справи, у разі розгляду у загальному позовному провадженні, здійснювати за відсутністю представника позивача і у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 25 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за :

- договором позики № 4216525 від 01 серпня 2023 року у розмірі 33 812,50, з яких: 10 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 23 812,50 грн сума заборгованості за відсотками;

-договором позики № 76514211 від 01 серпня 2023 року в розмірі 46 900,00 грн., з яких 14 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 32 900,00 грн. сума заборгованості за відсотками;

-кредитним договором № 9835782 від 18.08.2023 в розмірі 13 868,75 грн., з яких: 3 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 018,75 грн. сума заборгованості за відсотками, 350,00 грн заборгованість за комісією;

-кредитним договором № 00466-03/2023 від 02.03.2023 в розмірі 7 319,28 грн., з яких: 2 400,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 919,28 - сума заборгованості за відсотками у загальному розмірі 101 900,53 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп., всього на загальну суму 104 928,53 (сто чотири тисячі дев`ятсот двадцять вісім гривень, п`ятдесят три копійки).

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Калінін С.К. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю. Вирішити питання про розподіл витрат по сплаті витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки запереченням відповідача проти позову, які були зазначені у відзиві на позовну заяву. Так. товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» посилається на те, що право вимоги за Договором позики № 4216525 від 01 серпня 2023 року та договором позики № 76514211 від 01 серпня 2023 року, перейшло до них на підставі Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, так, оскільки Договір факторингу було укладено 14.06.2021 року, а самі договори позики у серпні 2023 року (згідно позовних вимог), тобто, на момент укладення Договору факторингу, строк виконання за Кредитним договором ще не настав, вказаний Кредитний договір взагалі не було укладено на момент укладення Договору факторингу, а тому вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики № 4216525 від 01 серпня 2023 року та договором позики № 76514211 від 01 серпня 2023 року є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Також до матеріалів справи взагалі не було долучено жодних доказів зарахування кредитним коштів на рахунок Відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції неправильно встановив правову природу заявленого позову, та не в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, неповно дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.

У матеріалах справи міститься лише Розрахунки заборгованості, підготовлені працівниками ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», у яких відсутні будь-які пояснення, щодо нарахування суми заборгованості, а також відсутні будь-які дані, стосовно розрахунку заборгованості, наданого первісними кредиторами.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20. Так, позивач не надав суду докази про отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останнім на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді, що відповідає вищевказаним висновкам Верховного Суду.

Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив факт укладення кредитних договорів та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. У рішенні суду вказано, що при підписанні Кредитних договорів було використано одноразові ідентифікатори - D&YCy66tR0, KYexTuR5a4, V25945 та W763. Однак, жодних підтверджень, що вказані ідентифікатори було використано саме Відповідачкою у матеріалах справи відсутні.

Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Позивач надав на підтвердження позову копії витягів з Реєстру боржників до договорів факторингу. Проте, витяг з реєстру боржників, на який посилається позивач як на належний та допустимий доказ, не може бути визнаний судом таким в розумінні глави 5 ЦПК України. Зазначений витяг не містить реквізитів, які повинні бути відображені в оригіналі документу, зокрема відсутні підписи Клієнта та відтиски печаток. Встановлені обставини свідчать, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу.

Надані позивачем витяги з Реєстру боржників до договорів факторингу не містять підпису сторін фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договорами. Безпосередньо реєстрів боржників до договорів факторингу, з якого вбачалося би право вимоги за кредитними договорами, позивачем надано не було.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу не підписано та не завірено печатками другої сторони. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документа. Зазначені аргументи викладені відповідачем у процесуальних заявах, які надавалися до суду першої інстанції, проте суд, всупереч п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, мотивовану оцінку кожного аргументу не надав, а узагальнено констатував про не доведення відповідачем обставин, на які він посилається як на підставу відмову в позові.

З урахуванням положень ч. 5 ст. 18 Закону України "Про споживче кредитування", вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредиту є несправедливими тому умови договору в частині нарахування комісії є нікчемними, а відтак позовні вимоги в частині стягнення комісії не підлягають до задоволення.

Крім цього, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відсотки за кредитними договорами нараховувались після закінчення строку кредитування, що суперечить нормам чинного законодавства.

Отже, з врахуванням викладеного слід дійти висновку, що за Договором позики № 4216525 від 01 серпня 2023 року, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 15 днів, тобто Документ сформований в системі «Електронний суд» 24.01.2025 29 терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 3750,00 грн. (10000 * 2,5% 15).

У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивача адвокат Миколаєнко В.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Вказано, що в обґрунтування доводів апеляційної скарги Апелянт посилається на те, що ТОВ «ФК«ЄАПБ» не додано доказів отримання Апелянтом кредитних коштів за відповідними договорами, крім того надані розрахунки заборгованості є неналежними доказами наявності заборгованості, однак вказані доводи є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Слід наголосити на тому, що у справі предметом спору є захист порушеного права ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке полягає у невиконання договірних зобов`язань Апелянтом за відповідними договорами шляхом стягнення заборгованості за ними. Тобто в даному випадку не є предметом спору, саме визнання відповідних договорів недійсними чи розірвання відповідних договорів на підставі істотного порушення їх умов.

Наведене твердження Апелянтом (не надання доказів отримання кредитних коштів) за своєю суттю створює наслідок розірвання відповідних кредитних договорів та договорів позики. Адже, у відповідності до вимог статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Однак, слід наголосити на тому, що вищезазначені договори укладені з Апелянтом в судовому порядку не були розірвані. Крім того, вказані договори у відповідності до вимог чинного законодавства недійсними не визнані, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину.

Тобто, посилання Апелянта на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від Первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються, власне, наявними у матеріалах справи договорами, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. При цьому вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними чи встановлення факту їх неукладеності до суду заявлено не було. Зазначені правочини підтверджують факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про судове засідання, які не з`явились до суду, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також наведених у відзиві заперечень, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вважав встановленим, що позивач набув право вимоги за кредитними договорами, які були укладені відповідачкою в електронній формі, за якими у неї існує відповідна заборгованість.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Суд першої інстанції вважав встановленим наступні обставини.

01 серпня 2023 року укладений Договір позики № 4216525 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 на суму 10 000,00 грн. зі строком позики -15 днів, базова процентна ставка за перший день 12,99 %, базова процентна ставка з другого дня 2,50 % з доданою таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.10-12). Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором № D&YCy66tR0.

01 серпня 2023 року укладений Договір позики № 76514211 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 на суму 14 000,00 грн. зі строком позики -16 днів, базова процентна ставка 2,5 %, дата повернення позики 17.08.2023, знижена процентна ставка 0,625 %, процентна ставка за понадстрокове користування 2,70%, пеня 2,70 %, орієнтована реальна річна процентна ставка 779,57 %, орієнтована загальна вартість позики 15 400,00 грн. (а.с.63-65). Таблиця обчислення загальної вартості кредиту споживача та реальної процентної ставки за договором позики про споживчий кредит додано на а.с.65. Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором № KYexTuR5a4.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21 (далі договір) у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Рєєстрі боржників (а.с.14,15). Відповідно до ч.1.2. договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та невід`ємною частиною цього договору.

18.08.2023 укладений Кредитний договір № 9835782 (далі - договір) між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 на суму 3 500 грн. (п.1.2. договору). Відповідно до п.1.3 договору кредит надається загальним строком на 103 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 31.08.2023. Відповідно до п. 1.3.2. поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду закінчується 29.11.2023 (дата остаточного погашення заборгованості) (а.с.26-31). Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором № V25945. Паспорт споживчого кредиту № 9835782 та заява відповідачки на отримання кредиту № 9835782 додано на а.с.32,33.

26.12.2023 між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 26122023 у відповідності до умов якого ТОВ «Міолан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Міолан» права вимоги до боржників, вказаними у Рєєстрі боржників серед яких є відповідачка ОСОБА_1 (а.с.34-37а).

02.03.2023 укладений Кредитний договір № 00466-03/2023 (далі - договір) між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 на суму 2 400 на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідно до п. 1.2. тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 26.03.2023. Дата надання кредиту 02.03.2023. Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором № W763. (а.с.44-47) Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № 00466-03/2023 від 02.03.2023 та паспорт споживчого кредиту додається на а.с.48,49.

12.06.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Інвеструм груп» укладено договір факторингу № 120622023 у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс кредит» передає (відступає) ТОВ «Інвеструм груп» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «Інвеструм груп» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Рєєстрі боржників серед яких є відповідачка ОСОБА_1 (а.с.50-52).

27.12.2023 між ТОВ «Інвеструм груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27122023 у відповідності до умов якого ТОВ «Інвеструм груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інвеструм груп» права вимоги до боржників, вказаними у Рєєстрі боржників серед яких є відповідачка ОСОБА_1 (а.с. 53,54). Акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 27122023-1 від 27.12.2023 разом з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 00466-03/2023 від 02.03.2023 за період з 27.12.2023 по 31.07.2024 додано на а.с.55-57.

Підписанням договорів позики та кредитних договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику.

Всупереч умов вищевказаних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів. Після відступлення позивачеві прав грошової вимоги на відповідачку ОСОБА_1 , вона не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попередніх кредиторів. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договорами, а саме: Договором позики № 4216525 від 01 серпня 2023 року; договором позики № 76514211 від 01 серпня 2023 року; кредитним договором № 9835782 від 18.08.2023; кредитним договором № 00466-03/2023 від 02.03.2023.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. Концепція негативного доказу не відповідає принципу змагальності, ст. 12 ЦПК України.

Тобто, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» повинно було довести як укладення договорів кредиту, так і зарахування кредитних коштів на рахунок Відповідача, тобто, факт дотримання умов договору кредитором, що в подальшому могло призвести до виникнення заборгованості за кредитним договором. Суд першої інстанції не звернув уваги, що таких доказів позивач до справи не надав.

При цьому у позовній заяві позивачем не зазначено про наявність доказів, які він не може подати разом з позовною заявою, не виконано обов`язку, що передбачений ч. 4 ст. 83 ЦПК України, щодо зазначення доказів, які позивач не може подати разом з позовною заявою, щодо зазначення причин неможливості подання таких доказів та щодо подання доказів, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі N 914/868/17).

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі N 905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

При цьому, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі N 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі N 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі N 911/3185/20).

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі N 916/2040/20).

Суд першої інстанції не врахував відсутність у справі доказів отримання отримання відповідачем грошових коштів за кредитними договорами, та що за договором факторингу реально було отримано право вимоги.

Так, згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У статті 1082 ЦК України зазначені умови виконання боржником грошової вимоги факторові:

1. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

2. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Тому за змістом вказаних норм ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ч. 2 ст. 1078, ч.ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України фактор у даному випадку на підтвердження дійсного отримання права вимоги крім самого договору факторингу має надати до суду докази, що на день звернення до суду у кредитора вже було право вимоги до боржника, що боржнику було направлено письмове повідомлення з відповідною грошовою вимогою про сплату заборгованості факторові разом з доказами на підтвердження відступлення цієї грошової вимоги, а отже і наявності цієї вимоги.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20. Так, позивач не надав суду докази про отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останнім на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді, що відповідає вищевказаним висновкам Верховного Суду.

Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України "Про електронну комерцію" та Законом України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній с стемі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

З урахуванням вищезазначеного, позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачці ОСОБА_1 .

Матеріали справи містять копію договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, графік платежів, який є додатком до вказаного договору, і паспорт споживчого кредиту, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису.

Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів (договорів, листування тощо), які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) був призначений для ідентифікації відповідачки та належить саме їй.

Суд не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідачки в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.

Згідно постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі N 922/51/20 учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Тобто, відповідно до вказаній Верховним Судом у постанові від 29.01.2021 у справі N 922/51/20 правовій позиції, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом та суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Згідно правого висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, яка висловлена при розгляді справи N 757/28231/13-ц, єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналів електронних доказів.

В даному випадку позивачем подано паперові копії електронних доказів. Оригінали електронних доказів суду надані не були.

Наведене свідчать, що суд першої інстанції належним чином не дослідив зазначений у позові порядок укладення кредитних договорів, та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому наведені з цього приводу висновки суду про укладення договорів в електронній формі та підписання відповідачкою своїм електронним підписом не є належним чином обґрунтовані, а підстави позову не доведені.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки запереченням відповідача про недоведеність підстав позову, які були ним висловлені у відзиві та не надав належної оцінки відсутності доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) які вказані у договорах кредиту належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, до якої прирівнюється договір укладений у електронній формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно положень ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив факт укладення кредитних договорів та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. У рішенні суду вказано, що при підписанні Кредитних договорів було використано одноразові ідентифікатори - D&YCy66tR0, KYexTuR5a4, V25945 та W763. Однак, жодних підтверджень, що вказані ідентифікатори було використано саме Відповідачкою у матеріалах справи відсутні.

Тому у суду не було достатніх підстав вважати, що вказані кредитні договори були укладені саме з відповідачкою та у неї виникли у зв`язку зобов`язання, які передбачені ст.ст. 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України перед первинним кредитором - клієнтом за вищевказаними договорами факторингу.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк/фінансова установа має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а отже відповідно до змісту ст.ст. 1077, 1078, 1082 ЦК України такі документи має надати до суду фактор, який доводить отримання права вимоги у клієнта, яке існує на день звернення до суду з цим позовом.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій) виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки банківської установи за картковими рахунками (по кредитному договору)можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Аналогійний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі N 78/2177/15-ц.

Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що виписки банківської установи за картковими рахунками (по кредитному договору)можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Аналогійний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі N 78/2177/15-ц.

Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Виконані Позивачем розрахунки заборгованості не є і не можуть бути належними доказами, які доводять дані обставини та є достатніми для її встановлення, так як складання даного документу залежить виключно від волі позивача.

Натомість у справі відсутні належні та допустимі докази про видачу первинним кредитором суми кредиту відповідачеві (виписки з рахунку клієнта, заяви на видачу готівки, розрахунково-касових документів, розписки про отримання тощо).

Однак, належних і допустимих доказів відповідно до вказаних вимог законодавства та правових висновків касаційного суду позивач на підтвердження наявності права вимоги та її розміру всупереч процесуального обов`язку доказування до суду не надав. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості відповідача (не надано виписки за картковими рахунками), у зв`язку з чим позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Надані позивачем витяги з Реєстру боржників до договорів факторингу за змістом вказаних норм ст.ст. 1077, 1078, 1082 ЦК України не є достатніми доказами цих обставин.

Крім того, суд першої інстанції не з`ясував відсутність підписів первісних кредиторів у витягах з реєстрів боржників.

Так, в матеріалах справи міститься Витяг з Реєстру боржників № 19 від 27.02.2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. Вказаний Витяг містить лише підпис представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ КРЕДИТІВ», а підпис представника ТОВ «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» - відсутній.

Також, в матеріалах справи міститься Витяг з Реєстру боржників № 1 від 26 грудня 2023 року до Договору факторингу № 26122023 від 26.12.2023 року. Вказаний Витяг містить лише підпис представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ КРЕДИТІВ», а підпис представника ТОВ «МІЛОАН» - відсутній.

В матеріалах справи міститься Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27122023-1 від 27.12.2023 року. Вказаний Витяг містить лише підпис представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ КРЕДИТІВ», а підпис представника ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» - відсутній.

В матеріалах справи міститься Витяг з Реєстру боржників № 14 від 25.01.2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. Вказаний Витяг містить лише підпис представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ КРЕДИТІВ», а підпис представника ТОВ «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» - відсутній.

Надані позивачем витяги з Реєстру боржників до договорів факторингу не містять підпису сторін фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договорами.

Безпосередньо реєстрів боржників до договорів факторингу, з якого вбачалося би право вимоги за кредитними договорами, позивачем надано не було.

Судом першої інстанції всупереч вимог ст. 89 ЦПК України залишено поза увагою заперечення відповідача про те, що витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу не підписано та не завірено печатками другої сторони. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документа.

Всупереч п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, мотивовану оцінку кожному аргументу відповідача, який має юридичне значення, суд не надав, внаслідок чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Оскільки доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи та спростовують висновки суду, у позові слід відмовити, за недоведеності заявлених підстав.

Відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду повністю та ухвалити нову рішення про відмову у позові, за його недоведеності.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калініна Сергія Костянтиновича задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року скасувати.

У задоволенні позову представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Москаленко Маргарити Станіславівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених судових витрат 3633,60 грн. сплаченого за подачу апеляційної скарги судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повний текст постанови складений 28 липня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова.