ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року місто Київ

Справа № 379/431/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13039/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 13 травня 2025 року (ухвалено у складі судді Разгуляєвої О.В., повне рішення складено 13 травня 2025 року)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 45 400 грн та понесених судових витрат на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 06.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір №102120763, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. Відповідач не виконав умови кредитного договору.

23.06.2021 згідно з умовами договору факторингу №0ЗТ ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №102120763 від 06.03.2021 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно, набуло права вимоги до відповідача.

24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ«ФК«ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/15 у відповідності до умов якого та згідно з додатком № 1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 102120763 від 06.03.2021.

Згідно додатку № 1 до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК«ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 45 400 грн, із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 10 000 грн; - заборгованість за відсотками становить 35 400 грн.

ТОВ «ФК«ПІНГ-ПОНГ» повідомляє, що було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості за договором про споживчий кредит №102120763 від 06.03.2021.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Таращанський районний суд Київської області рішенням від 13 травня 2025 року в задоволенні позову відмовив. Стягнув з ТОВ «ФК «Пінг-Понг» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з таким рішенням представник ТОВ «ФК «Пінг-Понг» - Нижник В.В. 12 червня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому оскаржуване рішення є незаконним, не обґрунтованим, ухвалене без з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції допустив внутрішньо суперечливе тлумачення обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, зокрема положень Закону України «Про електронну комерцію» та Цивільного кодексу України. Так, суд вказав, що договір про споживчий кредит було підписано відповідачем, а потів зазначив, що такий договір не містить підпису відповідача у справі, а також відміток про його підписання, які б узгоджувалися із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Звертає увагу, що в матеріалах справи містяться докази підписання кредитного договору відповідачем одноразовим ідентифікатором R75559, час укладення договору (14:22) та посилання на номер телефону, підтверджений у відзиві відповідача. Ці дані мають характер ідентифікаційних ознак відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», що дозволяє визнати укладення договору в електронній формі належним чином оформленим. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Посилається на те, що ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов Договору про споживчий кредит № 102120763 від 06.03.2021 перерахувало Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням 25812235 від 06.03.2021, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Платіжне доручення 25812235 від 06.03.2021, враховуючи вимоги Інструкції, яка була чинною на момент перерахування кредитних коштів, відповідає вимогам та зразку, наведеному у додатку до Інструкції, містить усі обов`язкові реквізити, тобто є належним доказом по справі.

21 липня 2025 року до суду надійшла заява позивача про зміну назви юридичної особи.

З долучених доказів вбачається, що позивач змінив назву на ТОВ «Фінансова компанія СОЛВЕНТІС»

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі представник відповідача - адвокат Рябчук В.М. отримала у свій електронний кабінет 16 червня 2025 року о 18:10:53, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а. с. 235).

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до умов укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 102120763 від 06 березня 2021 року відповідачка отримала кредит в сумі 10 000 грн. на граничний строк до 05 квітня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4. договору кредит надається строком на 30 днів з 06 березня 2021 року (строк кредитування). Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 05 квітня 2021 року.

У пункті 1.5 договору зазначено, що загальні витрати позичальника за кредитом становлять 9 000 грн в грошовому виразі та 1 095 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника складає 19 000 грн. Комісія за надання кредиту становить 0.00 грн - п.15.1 договору (а.с. 30).

В договорі зазначено, що він укладений у електронній формі та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

До позовної заяви про стягнення заборгованості за договором ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» додало копію анкети-заяви ОСОБА_1 на кредит № 102120763 від 06 березня 2021 року, копію договору про споживчий кредит № 102120763 від 06 березня 2021 року з графіком платежів за договором від 06 березня 2021 року та копію паспорта споживчого кредиту від 06 березня 2021 року.

Суд зазначив, що дані документи не містять підписів, а також відміток про їх підписання, які б узгоджувалися із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно додатку №1 до договору - графіку платежів загальна вартість кредиту складає 19000,00 грн, з яких: 10000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 9000,00 грн. - проценти за користування кредитом, 0,00 грн. - комісія за надання кредиту (а.с.34).

23.06.2021 згідно умов договору факторингу № 0ЗТ ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором №102120763 від 06.03.2021 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача (а.с.15-19).

24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ«ФК«ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/15 у відповідності до умов якого та згідно додатку № 1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 102120763 від 06.03.2021(а.с.36-38).

Згідно витягу з додатку до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК«ПІНГ-ПОНГ» становить 45400,00 грн, із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 10000,00 грн; - заборгованість за відсотками становить 35400,00 грн (а.с.29).

Дослідивши договір про споживчий кредит (а.с.30-33) та надану представником позивача ОСОБА_2 копію індивідуальної частини договору про споживчий кредит № 102120763 відповідно до якого, як стверджує позивач, він надав відповідачу кредитні кошти, судом встановлено наступне: ОСОБА_1 06.03.2021 року о 14 год 22 хв підписано договір про споживчий кредит № 102120763, про що зазначено на самому договорі на першій сторінці у верхньому правому кутку.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це встановлено в частині першій статті 1048 ЦК України.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту та його розміру, умов та порядку нарахування відсотків, комісій та інших сум, заявлених позивачем до стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що:

- кредитний договір не містить відомостей про його підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який би відповідав вимогам закону «Про електронну комерцію» та закону «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто в договорі відсутня відмітка про скріплення електронним підписом і його укладення дистанційно;

- ТОВ «ФК «ПІНГ - ПОНГ» надало скріншот преамбули договору про споживчий кредит № 102120763 від 06.03.2021 з ТОВ «Мілоан», яка підтверджує ідентифікацію ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору №102120763 від 06.03.2021 року. Акцепт договору підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R75559, час : 06.03.2021 року о 14:22:38 (скріншот долучений до відповіді на відзив). Проте наданий договір був сформований попереднім кредитодавцем ТОВ «Мілоан» і не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації ОСОБА_1 при укладенні договору;

- за таких обставин, суд приходить висновку про недоведеність позивачем виникнення між ним та відповідачем зобов`язальних правовідносин на відповідних договірних умовах, які б були прийняті відповідачем, не доведення самого факту надання відповідачу споживчого кредиту, а отже і не доведення наявності простроченого грошового зобов`язання у відповідача перед позивачем та його розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог повністю;

- крім того, позивач надав копію платіжного доручення 25812235 від 06 березня 2021 року на суму 10 000,00 грн, яке підписане посадовою особою ТОВ «Мілоан» з прикладенням печатки товариства (а.с. 52). Проте вона не може вважатися належним доказом надання ОСОБА_1 кредиту на підставі вказаного договору, оскільки не відповідає за формою та змістом вимогам, установленим постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» у відповідній редакції. Надана ТОВ «ФК «ПІНГ - ПОНГ» копія платіжного доручення не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу. В матеріалах справи відсутні докази, що рахунок, на який згідно вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ПІНГ- ПОНГ» не надало суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі договору про споживчий кредит № 102120763 від 06 березня 2021 року, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачці.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Апелюючи до незаконності висновків суду про відсутність підпису відповідача на кредитному договорі, скаржник указував, що матеріали справи містять докази такого підписання, про що сам суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні.

Колегія суддів надає оцінку вказаним доводам апеляційної скарги та відхиляє їх як безпідставні з огляду на таке.

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі № 129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний договір про надання споживчого кредиту був підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором R75559, що підтверджується скріншотом преамбули цього договору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, звертаючись до суду із позовом, позивач не надав доказів на підтвердження цього факту, що має істотне значення для розгляду справи та є процесуальним обов?язком позивача.

Апеляційний суд критично ставиться до наявного в матеріалах справи скріншоту преамбули договору про споживчий кредит, оскільки він відрізняється від долученого до позовної заяви договору.

Окрім того, преамбула договору - це вступна частина договору, яка зазвичай містить інформацію про сторін, що укладають договір, а також короткий опис мети та підстав укладення договору, тому наявність у відповідній частині відомостей про підписання договору, не свідчить про ознайомлення позичальника з його істотними умовами та їх погодження.

Схожі висновку щодо необхідності підписання документа саме в його кінці а не будь-якому іншому місці викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи у задоволенні позовних вимог, оскільки з копії кредитного договору, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що вказаний договір не містить підписів сторін, зокрема, і позичальника за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».

Встановлено, що кредитний договір № 102120763 від 06.03.2021 не містить електронного цифрового підпису, зокрема, у конкретному випадку відповідача або електронного підпису одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 , яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору позикодавцю ТОВ «Мілоан».

Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 виявила волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи.

Крім того, позивач, на підтвердження факту укладення відповідачем кредитного договору та виконання ТОВ «Мілоан» як позикодавцем його умов в частині передачі грошових коштів позичальнику у сумі 10 000 грн, у позовній заяві посилається на платіжне доручення № 25812235 від 06.03.2021.

Повно та всебічно дослідивши копію платіжного доручення № 25812235 від 06.03.2021, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі вказаного документа не можна встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 грошових коштів як кредитних в сумі 10 000 грн, оскільки платіжне доручення не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції).

Таким чином, додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи і печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов саме кредитного договору.

За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту як укладення між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 кредитного договору, так і факту перерахування останній кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, викладених у його рішенні, не спростовують, зводяться до незгоди із таким рішенням за відсутності обґрунтованих доводів щодо помилковості встановлених обставин справи та зроблених на їх підставі висновків, а тому колегія суддів їх відхилила як безпідставні.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскільки суд першої інстанції докладно та мотивовано оцінив усі доводи позивача, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, відсутня необхідність повторно наводити мотиви їх відхилення. Колегія суддів повністю погоджується із тими висновками суду першої інстанції, які висловлені ним в оскаржуваному рішенні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для зміни розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 83, 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» - залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 13 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова