ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2024 року, ухвалене суддею Бугрієм В.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив стягнути з КП «Полтававодоканал» матеріальні збитки в сумі 173839,37 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 13.06.2023 р. в м. Полтаві по вул. М.Бірюзова, 62 сталося ДТП за участю транспортних засобів INFINITI QX50, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу МАЗ 5516, д.н.з. НОМЕР_2 під час буксирування на жорсткому зчепленні ЗІЛ 113412, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , які належать на праві власності КП Полтавської обласної ради «Полтаводоканал».

Право власності позивача на автомобіль INFINITI QX50 д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Власником транспортного засобу МАЗ 5516, д.н.з. НОМЕР_2 та ЗІЛ НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_3 є відповідач.

В результаті ДТП автомобілю позивача були завдані пошкодження, чим йому була спричинена матеріальна шкода.

Дана транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , який порушив вимогу п.п. 2.3 «а», 2.3 «б» ПДР, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Полтави від 06.07.2023, згідно з якою ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (справа № 552/3446/23).

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК «БРОКБІЗНЕС».

ПрАТ СК «БРОКБІЗНЕС» сплатило позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 137584,83 грн.

Згідно рахунку ПП «АВТО-АКТИВ» № 0000951 від 27.06.2023 р. сума ремонту транспортного засобу INFINITI QX50, д.н.з. НОМЕР_1 становить 311374,20 грн.

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)становить 173839,37 грн., яка відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з відповідача.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкодизадоволень частково.

Стягнуто з Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 135882,58 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1738,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного позивачу внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, майнова шкода складає 273467,41 грн., тому з відповідача підлягає стягненню різниця між завданою шкодою та страховим відшкодуванням у розмірі 135882,58 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», просило його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування матеріальної шкоди. Долучений позивачем висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 232/06-24 від 18.06.2024 містить у своїй структурі ремонту калькуляцію у розмірі 254387,91 грн. та рахунок ПП «Авто-актив» від 27.06.2023 на суму 311374,20 грн., які мають суттєві розбіжності.

Окрім того, в акті огляду транспортного засобу від 20.06.2023, який підписаний позивачем, зафіксовано показання одометра (пробіг) 86791 км, а у висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 232/06-24 від 18.06.2024, показання одометра станом на цю ж саму дату становлять 87696 км, тобто різниця між показаннями становить 905 км, що ставить під сумнів автентичність наданих позивачем доказів.

Також, ОСОБА_1 після отримання рахунку ПП «Авто-актив» від 27.06.2023, яким розмір матеріальної шкоди визначено у розмірі 311374,20 грн., погодився з страховим відшкодуванням у сумі 137584,83 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить автомобіль INFINITI QX50 д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 .

13.06.2023 р. в м. Полтаві по вул. М. Бірюзова, 62 сталося ДТП із участю транспортних засобів INFINITI QX50, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу МАЗ 5516, д.н.з. НОМЕР_2 під час буксирування на жорсткому зчепленні ЗІЛ 113412, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , які належать на праві власності КП Полтавської обласної ради «Полтаводоканал».

В результаті ДТП автомобілю позивача INFINITI QX50, д.н.з. НОМЕР_1 , були завдані пошкодження, чим йому було спричинена матеріальна шкода.

Дана транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , який порушив вимогу п.п. 2.3 «а», 2.3 «б» ПДР, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Полтави від 06.07.2023,згідно з якою ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (справа № 552/3446/23).

Власником транспортного засобу МАЗ 5516, д.н.з. НОМЕР_2 та ЗІЛ НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_3 є відповідач.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК «БРОКБІЗНЕС».

ПрАТ СК «БРОКБІЗНЕС» сплатило позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 137584,83 грн.

Згідно рахунку ПП «АВТО-АКТИВ» № 0000951 від 27.06.2023 р. сума ремонту транспортного засобу INFINITI QX50, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 311374,20 грн..

Враховуючи викладене ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 173839,37 грн., що становить різницю між завданою шкодою та сплаченим страховим відшкодуванням.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про їх доведеність та обґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) викладено висновок, за яким «аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Разом з тим, в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1961-IV).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

За правилами ст. 29 Закону № 1961 IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. При цьому, за умовами п. 12.1 ст. 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «БРОКБІЗНЕС».

18.09.2023 ПрАТ СК «БРОКБІЗНЕС» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 137584,83 грн.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 232/06-24 вартість відновлюваного ремонту належного позивачу транспортного засобу становить 254387,19 грн. (а.с. 128-135).

Даний висновок відповідачем не спростований, клопотання про призначення експертизи не заявлено.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 135882,58 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний висновок містить суттєві розбіжності, зокрема в частині показання одометра колегія суддів відхиляє, оскільки вартість матеріального збитку заподіяного позивачу автомобіля була визначена станом на дату ДТП 13.06.2023.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Полтавської обласної ради «Полтававодоканал»залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Г.Л. Карпушин