Справа № 2-111/12
Провадження №: 4-с/752/102/25
УХВАЛА

про повернення скарги без розгляду

04.08.2025 суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кирильчук І. А., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, стягувач - Публічне акціонерне товариство «»Банк Універсальний»,

в с т а н о в и в:

28 липня 2025 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшли матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, стягувач - Публічне акціонерне товариство «»Банк Універсальний», у якій заявник просить суд:

1)визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця з приводу відмови у поданні заяви до Голосіївського районного суду міста Києва про скасування обмеження у праві виїзду за кордон;

2)зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмилу Олегівну звернутись із заявою про скасування обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2 до Голосіївського районного суду міста Києва;

3)скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України встановлене ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30 липня 2025 року матеріали скарги передано на розгляд головуючому судді Кирильчук І. А. із індексом провадження «4-с», категорія справи «інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)».

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини першої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Перевіривши матеріали поданої скарги та долучених до неї документів, встановлено, що скарга не відповідає вимогам статті 448 ЦПК України з огляду на таке.

Статтею 448 ЦПК України передбачено вимоги щодо форми і змісту скарги.

Так, пунктом 2 частиною четвертою статті 448 ЦПК України передбачено, що до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 448 ЦПК України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Вимога про надання доказів надіслання заяви, скарги, клопотання чи заперечення (надання) іншим учасникам справи (провадження) стосується подання таких на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (розділи VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України).

Такий правовий висновок сформований у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 591/1581/20.

У той же час, скаржник, звернувшись до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, не надав доказів надіслання (надання) копії такої скарги з додатками іншим учасникам справи.

Інші учасники справи не повинні бути позбавлені процесуального права на інформацію про подану скаржником скаргу до суду. Надання копії скарги іншим учасникам необхідно для того, щоб до початку розгляду справи по суті, надати можливість останнім підготуватися до судового засідання, зібрати необхідні докази, надати пояснення, представити заперечення проти скарги.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини). При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином, зазначені вимоги до заяв, передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

За встановлених судом обставин, відповідно до частини п`ятої статті 448 ЦПК України скарга ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця підлягає поверненню без розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 450, 447-1, 448 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, стягувач - Публічне акціонерне товариство «»Банк Універсальний», повернути без розгляду суб`єкту звернення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Ухвала виготовлена 04 серпня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук