Дата документу 09.07.2025
Справа № 334/3468/25
Провадження № 2/334/2280/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Жураківської В.А,

представника позивача адвоката Кацюби М.В.,

представника відповідача адвоката Неткала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

установив

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

Позивач звернувся із позовом у якому просив суд стягнути з відповідача, як винуватця ДТП дійсний розмір завданої шкоди, суми моральної шкоди та судові витрати. Свої вимоги обґрунтував тим, що 26 вересня 2024 року в м. Запоріжжі на проїзній частині вулиці Дудикіна, біля будинку 25, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «FIAT DOBLO» д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «SKODA OCTAVIA», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальних збитків.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2024 у справі №334/8037/24 водія транспортного засобу транспортного засобу «FIAT DOBLO», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

За дорученням страхувальника ПрАТ «СК «ЕТАЛОН», якою застраховано цивільну відповідальність винної особи ОСОБА_2 , проведено технічний огляд транспортного засобу «SKODA OCTAVIA» д/н: НОМЕР_2 та встановлено перелік пошкоджень, отриманих зазначеним автомобілем у результаті ДТП.

На підставі технічного огляду ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» складено страховий акт №3094/01/50/1, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу постраждалої особи склала 149 276,39 грн., а сума страхового відшкодування до виплати ОСОБА_1 - 56 360, 41 грн. Дані кошти страхового відшкодування були перераховані на рахунок позивача.

В той же час сума страхового відшкодування не дозволила позивачу поновити стан пошкодженого транспортного засобу до стану, який мав місце на момент ДТП, внаслідок чого автомобіль «SKODA OCTAVIA» д/н: НОМЕР_2 до цього часу залишається не відремонтованим.

З метою забезпечення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивач звернувся до авторизованої станції технічного обслуговування автомобілів марки «SKODA» - товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВТО-ПЛЮС». У відповідності до рахунку фактури № І-00001552 від 25.11.2024 року ТОВ «ІНТЕРАВТО-ПЛЮС», фахівці якого провели повний огляд транспортного засобу позивача, загальна вартість робіт по відновленню пошкодженого автомобілю «SKODA OCTAVIA», д/н: НОМЕР_2 , склала 174 767, 16 грн.

Отже, вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, оскільки різниця між реальними збитками (вартістю відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу) та отриманим страховим відшкодуванням, становить 174 767, 16 грн. 56 360,41 грн. =118 406, 75 грн., а тому підлягає стягненню з відповідача.

Ураховуючи наведені обставини відповідно до сталої судової практики, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постановах від 25.11.2021 у справі № 204/5314/18; від 27.10.2021 у справі № 208/2600/17; від 20.10.2021 у справі №205/1314/16-ц; від 06.10.2021 у справі № 362/3043/18; від 06.10.2021 у справі №753/311/17; від 06.10.2021 у справі № 128/1453/18; від 04.08.2021 у справі №369/11644/16-ц; від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19; від 30.06.2021 у справі №523/7115/18; від 03.06.2021 у справі № 204/4050/17; від 19.05.2021 у справі №607/17727/18; від 24.03.2021 у справі № 523/3212/19; від 17.02.2021 у справі №753/11069/16; від 17.02.2021 у справі № 760/5686/17; від 03.02.2021 у справі №592/8115/18.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., в обґрунтування якої вказав на те, що тривалий час після ДТП позивачу та членам його родини довелося користуватися послугами громадського транспорту, що викликало суттєві незручності у пересуванні, адже позивач є особою похилого віку, інвалідом 3 групи з дитинства, має поганий стан здоров`я. Багато справ, запланованих раніше, (відвідування лікаря, тощо), що потребували пересування автотранспортом, позивачеві довелося відкласти, а від деяких з них взагалі відмовитись, що спричинило певні проблеми в буденному житті позивача. У зв`язку з цим позивач пережив сильний стрес, чим останньому спричинено моральної шкоди.

Пошкоджений транспортний засіб до цього часу не відновлений та не може бути використаний за призначенням, а тому позивач продовжує зазнавати моральних страждань.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши на те, що 02 квітня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/15321/20, провадження № 61- 5479св24 (ЄДРСРУ № 126485878) досліджував питання щодо особливостей та судової практики Верховного суду при визначенні вартості матеріального збитку транспортного засобу при ДТП.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону №1961-IV).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, визначаючи розмір майнової шкоди, спричиненої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкодженням його автомобіля, суд першої інстанції помилково взяв до розрахунку вартість відновлювального ремонту, оскільки у даному випадку розмір майнової шкоди суд повинен був вираховувати із суми, що є вартістю матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого КТЗ, оскільки відшкодуванню у даному випадку підлягає саме різниця між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та завданою матеріальною шкодою, а не відновлювальним ремонтом.

При цьому стягнення з відповідача на користь позивача різниці між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу буде поліпшенням стану пошкодженої речі у порівнянні із тим, що існував до ДТП. Між тим, автомобіль мав певний знос, у тому числі й його пошкоджені деталі, що підлягають заміні, то заміна їх саме на нові буде поліпшенням стану вказаного автомобіля, тобто, по суті, необґрунтованим збагаченням його власника за рахунок відповідача, що не передбачено законом.

Так, у відповідності до ст.22 ЦК України, відшкодуванню підлягають саме збитки, а не вартість ремонту без урахування зносу, що також узгоджується із положеннями ст.1192 ЦК України. Разом з тим, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18, від 19 липня 2021 року у справі №206/3219/15- ц, від 24 червня 2019 року у справі №562/2018/16-ц, від 17 жовтня 2019 року №439/1356/16-ц, від 19 липня 2021 року у справі №206/3219/15-ц, від 21 жовтня 2019 року у справі №331/2414/16-ц, від 24 жовтня 2019 року у справі №758/2874/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №212/2534/16-ц.

Також відповідач заперечив проти вимог позивача щодо моральної шкоди, вказавши на те, що позивач фактично не надано жодного доказу на підтвердження її понесення, а заявлені позивачем витрати на правову допомогу є неспіввісними із важкістю справи, тому просив суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

30.04.2025 року до суду надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою суду від 02.05.2025 року задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, накладений арешт у вигляді заборони відчуження транспортного засобу «FIAT DOBLO», д/н НОМЕР_1 , 2006 року випуску, VIN НОМЕР_3 , до моменту вступу судового рішення у справі № 334/3468/25 в силу.

06.05.2025 року суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 07.05.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні, яке відбулось 02.07.2025 року оголошено перерву до 09.07.2025 року, у зв`язку із переходом суду до стадії таємниці ухвалення рішення.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

26 вересня 2024 року в м. Запоріжжі на проїзній частині вулиці Дудикіна, біля будинку 25, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «FIAT DOBLO» д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «SKODA OCTAVIA», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальних збитків.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2024 у справі №334/8037/24 водія транспортного засобу транспортного засобу «FIAT DOBLO», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

За дорученням страхувальника ПрАТ «СК «ЕТАЛОН», якою застраховано цивільну відповідальність винної особи ОСОБА_2 , проведено технічний огляд транспортного засобу «SKODA OCTAVIA» д/н: НОМЕР_2 та встановлено перелік пошкоджень, отриманих зазначеним автомобілем у результаті ДТП.

На підставі технічного огляду ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» складено страховий акт №3094/01/50/1, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу постраждалої особи склала 149 276,39 грн., а сума страхового відшкодування до виплати ОСОБА_1 - 56 360, 41 грн. Дані кошти страхового відшкодування були перераховані на рахунок позивача.

З метою забезпечення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивач звернувся до авторизованої станції технічного обслуговування автомобілів марки «SKODA» - товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВТО-ПЛЮС». У відповідності до рахунку фактури № І-00001552 від 25.11.2024 року ТОВ «ІНТЕРАВТО-ПЛЮС», фахівці якого провели повний огляд транспортного засобу позивача, загальна вартість робіт по відновленню пошкодженого автомобілю «SKODA OCTAVIA», д/н: НОМЕР_2 , склала 174 767,16 грн.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут і надалі посилання на редакцію чинну на момент виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом Закон № 1961-IV) встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону №1961-IV визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Приписами статті 29 Закону № 1961-IV визначено поняття шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, а саме: У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Отже, у разі пошкодження майна внаслідок ДТП, відшкодовується саме майнова шкода, яка може включати вартість відновлювального ремонту, а також інші збитки, пов`язані з пошкодженням майна. Відновлювальний ремонт є одним із способів, за допомогою якого може бути компенсована майнова шкода.

Судом, встановлено, що вартість відновленого ремонту автомобілю позивача склала 174 767,16 грн., а сума отриманого страхового відшкодування 56 360,41 грн., при цьому ураховуючи вищевикладену позицію Великої Палати Верховного Суду (на яку у тому числі посилається й самс відповідач) обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, а також встановленими законодавчими обмеженнями (в редакції закону чинного на момент виникнення спірних правовідносин). Проте, такі законодавчі обмеження (зокрема, виплата з урахуванням зносу автомобіля) не можуть обмежувати права власника на відшкодування, завданої йому майнової шкоди.

Ураховуючи вищенаведене суд, з урахуванням того, що позивачем надані докази, які підтверджують розмір завданої шкоди, а відповідачем у належний та допустимий спосіб не спростований такий розмір, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення різниці між сумою страхового відшкодування та дійсним розміром майнової шкоди.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, як нерелевантну у цій справі, адже в названій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що «Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.», тобто у цій справі склались інші правовідносини. А посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц у даному випадку є вірними, проте, на переконання суду трактовані відповідачем, невірно.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає про те, що відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині розміру моральної шкоди, позивач зазначає, що він є особою похилого віку, інвалідом 3 групи з дитинства, має поганий стан здоров`я. Багато справ, запланованих раніше, (відвідування лікаря, тощо), що потребували пересування автотранспортом, позивачеві довелося відкласти, а від деяких з них взагалі відмовитись, що спричинило певні проблеми в буденному житті позивача. У зв`язку з цим позивач пережив сильний стрес, чим останньому спричинено моральної шкоди, відтак позивач оцінив свої моральні страждання у 30 000 грн.

Суд наголошує на тому, що інститут відшкодування моральної шкоди впроваджено законодавцем у національне законодавство саме з метою справедливої компенсації дійсних втрат нематеріального характеру і в жодному разі не може використовуватись для збагачення.

Оцінюючи названі вимоги, суд погоджується з тим, що будь-яке невиконання законних обов`язків може призвести до моральних страждань, а тому ураховуючи обґрунтування, наведене самим позивачем, проте суд враховує і те, що невиплата повної суми страхового відшкодування сталась, у тому числі через встановлені законодавчі обмеження, які не залежать від волі відповідача, а тому суд вважає справедливою та співмірною суму моральної шкоди у розмірі 11 840,68 гривень, що становить десять відсотків від майнової шкоди.

Крім того, позивач просить суд стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн., на підтвердження чого надав відповідні документи (а.с. 11-13).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідач заперечив проти розміру витрат, заявлених позивачем, вказавши на їх неспівмірність, однак таке твердження відповідача не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, адже надані позивачу послуги з правничої допомоги безпосередньо пов`язані із розглядом цієї справи та вочевидь потребували спеціальних знань та навичок, які має адвокат. Також, суд зауважує про те, що вартість послуг адвоката позивача є повністю співмірною із вартістю послуг адвоката відповідача, адже вартість складання позовної заяви становить 4000 грн., а вартість складання відзиву 5000 грн.

У даному випадку суд вважає, що витрати понесені позивачем є підтвердженими та адекватними важкості справи.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 118 406 (сто вісімнадцять тисяч чотириста шість) гривень 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 11 840 (одинадцять тисяч вісімсот сорок) гривень 68 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 2 185 (дві тисячі сто вісімдесят п`ять) гривень 79 копійок та витрати на праву допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

В задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін