П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м. Київ

Справа №756/1922/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/9613/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Шевчука А.В., 21 січня 2025 року у м. Києві, повний текст рішення складений 27 лютого 2025 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича, ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Людмила Вікторівна про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В.Г., ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В., у якому просили:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В.Г., щодо передачі ОСОБА_4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок погашення боргу ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_1, що оформлено постановою та актом ВП НОМЕР_1 від 14 листопада 2022 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 у спільну сумісну власність;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 понесені судові витрати.

В обґрунтування позову позивачі вказували, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пилипчуком В.Г. відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів Подільського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року №758/2418/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача 66637,63 Євро, 64 908,13 Євро, 5500,00 грн витрат на правничу допомогу та 5120,00 грн судового збору (відповідно), об`єднані в подальшому у зведене виконавче провадження за НОМЕР_1.

17 серпня 2022 року в рамках зведеного виконавчого провадження НОМЕР_1 приватним виконавцем накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач вказує, що приватним виконавцем, без участі та повідомлення позивачів, було визначено вартість арештованого майна, а 09 вересня 2022 року в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 частку вказаної квартири передано на реалізацію шляхом продажу на публічних торгах (електронних торгах).

З протоколу проведення електронного аукціону (торгів) №576977 від 29 вересня 2022 року, протоколу проведення електронного аукціону (торгів) №578135 від 20 жовтня 2022 року, протоколу проведення електронного аукціону (торгів) №578958 від 10 листопада 2022 року - торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

14 листопада 2022 року приватним виконавцем Пилипчуком В.Г. винесено постанову та оформлено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно з якими у власність ОСОБА_4 передано частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 381430 грн.

16 листопада 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Л.В. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (серія та номер: р/№ 1912) та зареєстровано право власності (спільна часткова) за ОСОБА_4 на частку квартири.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наголошують на тому, що передача частки квартири для реалізації на торгах, а в подальшому - у власність ОСОБА_4 була проведена поза їх волею та без їх відома, без належних правових підстав, за процедурою, яка не відповідає чинному законодавству, оскільки приватним виконавцем не дотримано порядок визначення частки боржника у квартирі та не встановлено її дійсний розмір, залишено поза увагою належність майна на праві спільної сумісної власності, що грубо порушує права та законні інтереси співвласників, позбавляє права володіти, вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича, ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Людмила Вікторівна про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 , як боржник, тобто сторона виконавчого провадження НОМЕР_1, ще до звернення до Оболонського районного суду м. Києва суду з позовом у даній справі №756/1922/23, вже звертався зі скаргою, тобто реалізував своє право на оскарження дій приватного виконавця Пилипчука В.Г. у спосіб подання ним до Подільського районного суду м. Києва у справі №758/2418/17 скарги на його дії щодо передачі на реалізацію частки вказаної квартири відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України і його вимоги залишені без задоволення.

При цьому, ігнорування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як інших осіб у розумінні ст.74 Закон України «Про виконавче провадження» можливості скористатися своїм правом на звернення до суду у спосіб подання ними скарги на дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію та у власність ОСОБА_4 частки квартири, на думку суду, не дає їм та ОСОБА_1 права фактичної ревізії ухвали Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року у справі №758/2418/17 шляхом звернення до суду у порядку позовного провадження з тих же підстав.

З огляду на зазначене, беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2025 року заяву ОСОБА_4 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Додаткове рішення суду мотивовано тим, що заявлені відповідачем витрати у сумі 49500,00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді, затраченим ними часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд дійшов висновку про стягнення з позивачів на користь відповідача 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що становить по 4000,00 грн з кожного.

Не погодились із вказаними рішеннями суду позивачі, ОСОБА_1 та представником ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокатом Сидоренком І.О., подано апеляційну скаргу, в якій позивачі вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки частка ОСОБА_1 у спільній сумісній власності є не визначеною, для здійснення продажу на електронному аукціоні (торгах) та передання у подальшому Приватним виконавцем Пилипчуком В.Г. у власність ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу ОСОБА_1 нерухомого майна (частини квартири), необхідним є визначення судом частки у спільному майні та подальший виділ частки із спільного майна в натурі.

ОСОБА_2 було одноосібно проведено ремонт квартири, а тому за вказаних обставин, необгрунтоване відчуження 1/4 частки квартири без попереднього визначення часток співвласників (зокрема, частки боржника) призвело до незаконного позбавлення прав, в першу чергу ОСОБА_2 , на належну їй частку (у більшому розмірі) в спільному майні, а також другого співвласника - ОСОБА_3 на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Суб`єктом оціночної діяльності не здійснювався внутрішній огляд квартири, не досліджувався стан кімнат, проведений ремонт, що, в свою чергу, дає підстави стверджувати, що при дотриманні відповідної процедури, не були би порушені права співвласників квартири, оскільки з`ясувалась би необхідність відступу від рівності часток.

Отже, судом першої інстанції не було враховано вищевказані обставини щодо розподілу часток співвласників квартири у справедливому розмірі, що є принципово важливим питанням для справедливого вирішення справи.

Позивачі звертають увагу, що з огляду предмет та підстави спору у справі №758/2418/17, а також обмежений порядок, строки розгляду скарги на дії виконавця, у вказаній справі не тільки не встановлювалися обставини, а й навіть не надавалася правова оцінка тим обставинам, якими обґрунтовані позовні вимоги у даній справі, зокрема, щодо нерівності часток кожного із позивачів у праві власності на квартиру, зокрема, щодо здійснених ОСОБА_2 поліпшень квартири, внаслідок яких частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 істотно зменшились; здійснення реалізації на аукціоні (торгах) та передання в подальшому у власність стягувача у рахунок погашення боргу божника не «частки у праві», а «частки майна» (частки квартири), що в такому випадку потребувало «виділення частки в натурі», чого зроблено не було; недотримання процедури визначення вартості спірного майна перед його реалізацією (визначення вартості без огляду квартири); порушення прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при оцінці та відчуженні спірного майна, які не були учасниками у справі №758/2418/17.

У свою чергу, в порушення ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд першої інстанції визнав преюдиційними обставини, встановлені ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року у справі №758/2418/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня .2022 року. Проте участь у справі №758/2418/17 брали ОСОБА_1 , приватний виконавець Пилипчук В.Г. та ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були учасниками справи №758/2418/17. Відтак, висновок суду першої інстанції щодо того, що у справі №758/2418/17 встановлені преюдиційні обставини, які не підлягають доказуванню у даній справі, є не обгрунтованим.

Позивачі зазначають, що спірна частка у праві власності на квартиру незаконно вибула з володіння власників ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ) не з їхньої волі іншим шляхом, приватний виконавець є особою, яка не мала права відчужувати саме такий розмір частки майна боржника ОСОБА_1 , про що не міг не знати і ОСОБА_4 , як стягувач у виконавчому провадженні, у зв`язку з чим останній не може вважатися добросовісним набувачем у розумінні ст. 388 ЦК України.

Таким чином, належним та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивачів є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 спірного майна у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позивачі також зазначають, що у зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції, додаткове рішення ухвалене у цій же справі також слід скасувати.

На підставі викладеного, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Скасувати додаткове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та надав їм правильну оцінку, а тому висновки суду є законними та обгрунтованими. Апеляційна скарга не містить обгрунтування незаконності додаткового рішення, що свідчить про згоду позивачів з його змістом по суті, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

Представник відповідача повідомляє, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку відповідач очікує понести у звязку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції складає 30000 грн. Докази понесення вказаних витрат будуть подані в порядку передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Сидоренком І.О. та представник позивача ОСОБА_6 - адвокат Забродський В.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог, а саме про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Тищенко О.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пилипчук В.Г. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. в листі від 21 травня 2025 року просила розглянути справу без її участі.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пилипчук В.Г. причини неявки суду не повідомив.

Тому керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим Органом приватизації державного житлового фонду заводу «Генератор» 27 квітня 1994 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної суміної власності: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . /т.1 а.с.12,16/

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину виданим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. 06 квітня 2019 року після смерті ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_2 прийняла спадщину, яка скалається з частини квартири АДРЕСА_2 . /т.1 а.с.13/

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 наявне лише зареєстроване право ОСОБА_2 на частину цієї квартири, вид власності визначений як спільна часткова. /т.1 а.с.14/

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В.Г. перебуває:

- виконавчий лист № 758/2418/17 виданий 22 червня 2020 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 01 березня 2015 року у розмірі 66637,63 Євро;

- виконавчий лист № 758/2418/17 виданий 22 червня 2020 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 5500 грн витрат на правничу допомогу та 5120 грн судового збору;

- виконавчий лист № 758/2418/17 виданий 22 червня 2020 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 01 березня 2015 року у розмірі 64908,13 Євро;

- виконавчий лист № 759/9962/17 виданий 03 серпня 2022 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судових витрат в розмірі 10000 грн. /т.1 а.с.18-20/

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В.Г. від 14 листопада 2022 року у ВП № НОМЕР_1 передано стягувачу ОСОБА_4 у рахунок погашення заборгованостіза виконавчим листом №758/2418/17 від 22 червня 2020 року, що видав Подільський районний суд м. Києва наступне майно: частина квартири, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 381430 грн, що належить боржнику ОСОБА_1 /т.1 а.с.31/

14 листопада 2022 року приватним виконавцем Пилипчуком В.Г. був складений Акт про передачу майна стягувачу. /т.1 а.с.32/

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16 листопада 2022 року здійснена державна реєстрація права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів виданого приватним нотаріусом КМНО Кондра Л.В. 16 листопада 2022 року. /а.с.33/

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18жовтня 2022 року у справі №758/2418/17 відмовлено у задоволенні скарги ФОП ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В.Г. щодо передання майна на реалізацію.

У цій ухвалі судом встанолено, що 01 вересня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пилипчуком В. Г. у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Описано та накладено арешт на майно - частку квартири АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Отже, суд прийшов до переконання про те, що після визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності за згодою одного із співвласників відносно зазначеної вище квартири, що відбулось у межах спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_7 та його частка успадкована ОСОБА_2 на яку зареєстровано право спільної часткової власності, суд прийшов до висновку про те, що право спільної сумісної власності припинилось та виникло право спільної часткової власності у відповідності до ст. 372 ЦК України.

Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей про наявність відповідного письмового та нотаріально посвідченого договору між співвласниками про визначення розміру часток, а тому суд приходить до висновку, що їх частки рівні та складають у розмірі по . /т.1 а.с.110-112/

Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року ухвала Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року залишена без змін.

Апеляційним судом, установлено, що квартира АДРЕСА_2 набута у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 шляхом приватизації. Після смерті ОСОБА_7 1/4 частина цієї квартири успадкована ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вказав, що згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не визначено умов, за яких один із членів сім'ї матиме більшу або меншу частку в приватизованій квартирі, відтак частки кожного є рівними.

А тому визнав помилковими твердження ОСОБА_1 в тій частині, що його частка у квартирі у встановленому порядку не визначена, відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні скарги на дії приватного виконавця. /т.1 а.с.113-115/

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року у справі за скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича щодо передання майна на реалізацію.

Верховний Суд погодився з висновком суду попередніх інстанцій про те, що твердження ОСОБА_1 у тій частині, що його частка у квартирі у встановленому порядку не визначена є помилковими, так як аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що до переліку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення шляхом його продажу з електронних торгів, відноситься і частка у нерухомому майні боржника, визначена у встановленому законом порядку. /т.1 а.с.116-117/

На замовлення позивача ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_8 28 жовтня 2022 року було здійсненно візуальне обстеження житлового приміщення за за адресою: АДРЕСА_1 та визначено, що варстість ремонтних робіт становить 499775,00 грн. /т.1 а.с.36-54/

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідноз ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласника або законом (ч.1 ст. 357 ЦК України ).

У відповідності до ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В порядку визначеному ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Положеннями ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Разом з тим згядно з п.1 ч. 2 ст 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року у справі №367/6231/16 вказала, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями ( пункт 28); частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічним ( електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна (пункт 29).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц зроблений висновок, що частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

З наведених обставин справи вбачається, що позивачами заявлено про порушення їх прав у результаті здійсненої в ході виконавчого провадження передачі стягувачу ОСОБА_4 майна боржника ОСОБА_6 , а саме частки спірної квартири, посилаючись на те, що квартира перебуває у спільній сумісній власності.

Разом з тим спірна квартира набута у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 шляхом приватизації.Положеннями чинного законодавства не визначено умов, за яких один із членів сім`ї матиме більшу або меншу частку в приватизованій квартирі, натомість передбачено, що за відсутності іншого, частки кожного є рівними. Після смерті ОСОБА_7 1/4 частина цієї квартири успадкована ОСОБА_2 . В результаті цього квартира є такою, що перебуває у спільній частковій власності позивачів.

В ході виконавчого провадження була відчужена частка, що належить позивачу ОСОБА_9 . Аналіз норм чинного законодавства вказує на те, що до переліку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, відноситься і частка у нерухомому майні боржника. Дії приватного виконавця щодо передачі цього майна стягувачу ОСОБА_4 були предметом дослідження у іншій справі, судами трьох інстанцій не встанолено порушень чинного законодавства при цьому, вказане рішення набрало законної сили. У цій справі також були встановлені обставини щодо належності квартири на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та іншим співвласникам.

Доводи апеляційної скарги позивачів, що судові рішення у справі №758/2418/17 не можуть мати преюдиційне значення для цієї справи, оскільки позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не були учасниками цієї справи відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що підставою позову заявлено незаконне вибуття із власності цієї частини квартири в ході проведення виконавчих дій, проте саме ці обставини були предметом перевірки у вказаній справі, а тому у цій справі ці обставини не підлягають доказуванню, задля усунення порушення принципу юридичної визначеності.

Посилання позивачів та не, що частка вибула поза їх волею також не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не є власниками цієї частки, її власником є позивач ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчого провадженні в ході якого відбулась реалізації цього майна в порядку визначеному законом, що примусовим заходом виконання судових рішень. До того ж на підставі ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими і недоведеними.

Докази та обставини на які посилаються позивачі в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що суперечить судовій практиці.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Здійснючи перегляд додаткового рішення у справі, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Додаткове рішення було ухвалено судом першої інстанції за результатми розгляду заяви відповідача ОСОБА_4 про стягнення з позивачів витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 12000,00 грн.

У ч. 1 ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п.1 1 ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц вказав на те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

З матеріалів справи вбачається, що відподачем ОСОБА_4 , в ході розгляду справи судом першої інстанції, в поясненнях від 08 травня 2024 року було здійснено заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у сумі 100000 грн та заяву про подачу доказів після ухвалення рішення в порядку визначегмоу ч. 8 ст 141 ЦПК України. /т.1 а.с.159/

При зверненні до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу, на підтвердження таких витрат стороною позивача було надано в копіях: договір про надання правової допомоги укладений між ОСОБА_4 та адвокатом Тищенко О.О. 25 січня 2016 року, угода про внесення доповнень до цього договору від 30 грудня 2020 року, додаткова угода від 20 листопада 2023 року, акт наданої правничої допомоги у справі №756/1922/23 від 23 січня 2025 року в якому визначені види наданих послуг, їх варість, та визначений загальний розмір 49500 грн, докази направлення цієї заяви позивачам. /т.1 а.с.225-240/

Суд першої інстанції вважав заявлені відповідачем витрати у сумі 49500,00 грн неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді, затраченим ними часом на надання правничої допомоги, та таким що не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому дійшов висновку про стягнення з позивачів на користь відповідача 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що становить по 4000,00 грн з кожного.

В доводах апеляційної скарги позивачі просили про скасування додаткового рішення, як похідного від основного. Разом з тим за результатами перегляду справи апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції ухваленого по суті спору, а тому і підстави для скасування додаткового рішення також відсутні, оскільки воно ухвалено в порядку визначеному ст.ст. 137,141,270 ЦПК України та з урахуванням усталеної судової практики, визначений судом першої інстанції розмір компенсації витрат позивача відповідає принципам розміності і справедлмивості.

В порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, відсутні і підстави для компенсації позивачам понесених ним витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 липня 2025року.