ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року місто Київ

Справа №754/17086/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10548/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О. В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калінін Сергій Костянтинович, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року (ухвалене у складі судді Галась І.А., інформація щодо дати складення повного рішення відсутня)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е. звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4 від 29.07.2021 у розмірі 39 307,44 грн, судовий збір в розмірі 2 422 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

На обґрунтування позову зазначав, що 29.07.2021 ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, подала заявку № 4 на отримання кредиту. Ця заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». Електронний підпис накладено ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, 29.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4, відповідно до умов якого відповідачу перераховано кредитні кошти на банківську картку в сумі 8 700 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з договором у повному обсязі.

Указував, що 05.09.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» за плату права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Згідно з Договором факторингу, сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 39 307,44 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 700 грн; заборгованість за відсотками - 30 607,44 грн.

Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 11 березня 2025 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним Договором № 4 від 29.07.2021 у розмірі 39 307,44 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з таким рішенням представник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калінін С.К. 15 квітня 2025 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Стягнути судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6 000 грн та вирішити питання стягнення судового збору.

На обґрунтування апеляційного скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку тому, що ТОВ «Діджи Фінанс» не надав до суду доказів підписання нею кредитного договору, зокрема із використанням одноразового ідентифікатора. Позивач не надав доказів, з яких можна було б установити, що відповідач пройшов ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» через номер телефону, який він сам нібито зазначив, позивач не надав доказів того, що ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» повідомляло його про всі умови кредитування (складові загальної вартості кредиту).

Наголошує, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Романенко М.Е. проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити з підстав необґрунтованості викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав установленим, що 29.07.2021 року з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/ ОСОБА_1 подано Заявку на отримання кредиту.

Відповідач наклав електронний підпис одноразовим ідентифікатор, при підписанні якого ОСОБА_1 підтвердила прийняття умов Договору про надання споживчого кредиту № 4 від 29.07.2021 року.

Отже, Відповідач уклав Договір про надання споживчого кредиту №4 від 29.07.2021 та йому перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 8700 грн. Кредитний договір № 4 від 29.07.2021 було укладено строком на 30 днів.

05.09.2022 року на підставі Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 4 від 29.07.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

Наказом № 15-04-2024-1 від 15.04.2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» змінено найменування та скорочене найменування на ТОВ «Компані Інвест Фінанс».

Отже, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором.

Відповідно до умов договору відступлення права вимоги, а також додатком №1 до договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 року, сума боргу ОСОБА_1 перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 39307,44 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить - 8700 грн.; заборгованість за відсотками становить 30607,44 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн.

Також, 30.10.2023 року вих. №-АВ представником позивача на адресу відповідача було направлена Досудова вимога, відповідно до якої останнього було повідомлено про відступлення прав вимоги згідно умов Договору факторингу 05.09.2022 р. відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 4 від 29.07.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та запропоновано сплатити дану заборгованість.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення з урахування доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимог у повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що:

- розрахунок заборгованості у визначеному ЦПК України порядку не було спростовано відповідачем під час розгляду справи;

- відповідач не надав та не спростовав викладені у позові обставини, а також не надав доказів не отримання кредитних коштів;

- позивач надав належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором, а суд, оцінивши їх у сукупності, вважав достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення зазначеної заборгованості.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені із неправильним застосування норм матеріального і з порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи у розділі відомостей про позичальника в договорі кредитної лінії № 11018 від 22.05.2021, спеціальних умовах та додаткових угодах до нього, зазначено прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адресу її проживання, ідентифікаційний код та серію і номер паспорта. При цьому вказано про підписання цих документів електронним одноразовим ідентифікатором.

Разом із цим, відомостей про такий одноразовий ідентифікатор, який мав би бути згенерований при підписанні відповідачкою цього договору, такі документи не містять, що свідчить про не підписання цих документів, зокрема кредитного договору, відповідачкою.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц зроблено висновок, що суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Таким чином, колегія суддів установила, що кредитний договір № 4 від 29.07.2021 є нікчемним, оскільки не підписаний відповідачкою, а тому такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (нікчемністю).

Суд першої інстанції на вказане увагу не звернув та дійшов безпідставного висновку про укладення між сторонами кредитного договору в письмовій формі.

Окрім цього, помилковими є висновки суду щодо доведеності факту перерахування первісним кредитором грошових коштів відповідачу з огляду на таке.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту та його розміру, умов та порядку нарахування відсотків, комісій та інших сум, заявлених позивачем до стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ТОВ «Діджи Фінанс» зазначав, що ТОВ «ФК Інвест Фінанс» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором платежів на вищевказану суму.

У постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором Верховний Суд зазначив, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Однак, позивач не надав суду належного доказу того, що заявлена сума кредитних коштів в розмірі 8 700 грн була перерахована на картковий рахунок відповідача.

До суду першої інстанції на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів в розмір 8 700 грн позивач надав підтвердження АТ «ПУМБ», яким ТОВ «ФК Інвест Фінанс» повідомлено, що АТ «ПУМБ» в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за Договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток № 095/02 від 01.10.2021, підтверджує зарахування коштів згідно даних у Додатку до цього листа, зокрема, транзакція на рахунок НОМЕР_1 від 29.07.2021 на суму 8 700 грн (а.с. 56-57).

Разом із цим, ані з наданого позивачем підтвердження АТ «ПУМБ», ані з інших наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, що цей переказ стосується саме відповідача. Вказане підтвердження АТ «ПУМБ» не є належним доказом на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів відповідачу за вказаним кредитним договором, а свідчить лише про проведення Банком платежу в системі на підставі договору з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс».

Зокрема, неможливо встановити належність картки НОМЕР_1 саме відповідачу чи зазначення ним такого номеру картки під час оформлення заявки, кредитного договору, також відсутня будь-яка інформація щодо прив`язки цього переказу саме до кредитного договору № 4 від 29.07.2021.

Таким чином, у справі відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 8 700 грн за договором № 4 від 29.07.2021, що свідчить про його неукладність.

З огляду на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Суд першої інстанції вказане не врахував та дійшов помилкового висновку, що відповідач має доводити не отримання ним коштів, чим порушив принципи змагальності цивільного судочинства.

Колегія суддів відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції за встановлених обставин, оскільки вони ґрунтуються на припущенні, що кредитний договір був підписаний одноразовим електронним ідентифікатором, а кошти були перераховані відповідачу, проте вказані обставини не знайшли свого підтвердження в хорді судового розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права щодо оцінки доказів, а також дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи в частині доведеності факту укладення між сторонами кредитного договору в письмовій (електронній) формі та надання відповідачу кредитних коштів за таким договором.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню у повному обсязі із ухваленням нового рішення про повну відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У позові відмовлено в повному обсязі, а тому усі судові витрати слід покласти на позивача.

Зокрема, належить стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір, сплачений останнім за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн (а. с. 164, 184).

Відповідач також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідач надала суду:

договір № б/н/25 від 14.01.2025 про надання професійної правничої (правової) допомоги (а. с. 98-101);

додаток № 1 до Договору від 14.01.2025, відповідно до якого сторони узгодили гонорар у розмірі 6 000 грн (а. с. 102);

платіжну інструкцію № від 19.01.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 оплатила правничу допомогу за Договором у розмірі 3 000 грн (а. с. 104);

акт виконаних робіт (наданих послуг) від 22.01.2025, відповідно до якого АБ «Калінін і Партнери» надало ОСОБА_1 такі послуги: усна консультація клієнта - 1 год. - 500 грн; вивчення та аналіз позовної заяви - 2 год. - 1 000 грн; подання відзиву на позовну заяву - 9 год. (16 стр.) - 4 5000 грн.

платіжну інструкцію № від 08.03.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 оплатила правничу допомогу за Договором у розмірі 3 000 грн (а. с. 115).

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідача позивач вказував, що відповідач не довів неминучість таких витрат, а розмір у 6 000 грн - не обґрунтував, оскільки вбачається неспівмірність суми гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів.

Колегія суддів відхиляє вказані заперечення позивача, оскільки вони є загальними та не вказують на конкретні обставини завищення розміру витрат на правничу допомогу відповідач. Окрім цього колегія суддів вказує про безпідставність таких заперечень позивача, оскільки він сам просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн, чим вказав, що вважає такий обсяг витрат розумним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 367, 374, 376, 381-383, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калінін Сергій Костянтинович, - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 9 633,60 грн, з яких 3 633,60 грн - судовий збір, 6 000 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Позивач: Товариств з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова