Справа № 345/2589/25
Провадження № 2/339/165/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(з а о ч н е)

19 серпня 2025 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,

за участю секретаря судового засідання Ганчар Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами позики,

в с т а н о в и в:

до Болехівського міського суду Івано-Франківської області на підставі ухвали судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2025 року надійшли за підсудністю матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами позики. Зокрема, представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Какун А.С. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості: за Договором позики № 2972665 в розмірі 16350 грн., з яких: 10000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1350 грн - сума заборгованості за відсотками; 5000 грн - сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою;

за Договором позики № 6895525 в розмірі 85500 грн, з яких: 25000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 48000 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 12500 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику;

за Кредитним договором № 12890-08/2024 в розмірі 9962.5 грн, з яких: 2500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4087.5 грн - сума заборгованості за відсотками; 3375 грн - сума заборгованості за штрафом;

за Кредитним договором № 40904-01/2024 в розмірі 20000 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15000 грн - сума заборгованості за відсотками;

за Кредитним договором № 11379-02/2024 в розмірі 64010 грн, з яких: 17300 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 46710 грн - сума заборгованості за відсотками. Всього стягнути заборгованості за договорами в загальному розмірі: 195 822,50 грн.

У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 22 червня 2024р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Договір позики № 2972665 (далі - Договір позики), за яким передано позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, за яким до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за договором позики № 2972665. Зокрема, відповідно до Реєстру боржників №35 від 28.10.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16350 грн., з яких 10000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1350.00 грн - сума заборгованості за відсотками; 5000.00 грн - сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування Позикою. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення про передачу права вимоги відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики № 2972665 в розмірі 16350 грн.

Крім цього, 6 лютого 2024р. між ТОВ «Маніфою» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (відповідач або позичальник) було укладено договір позики № 6895525 (договір позики), який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер моб.телефону відповідача. За вказаним договором передано позичальнику грошові кошти (позику), а позичальник прийняв на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням Договору. 11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано право вимоги до відповідача за договором позики № 6895525. Зокрема, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 85500 грн., з яких: 25000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 48000 грн - за процентами за користування позикою; 12500 грн - за процентами на прострочену позику.Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики № 6895525 в розмірі 85500 грн.

Крім цього,11 серпня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» (первісний кредитор, ) та відповідачем ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір 12890-08/2024, який підписано електронним підписом позичальника, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. На підставі договору відповідачу надано фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 27.11.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 27112024/2, у відповідності до умов якого, Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, витягу з Реєстру боржників від 27.11.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9962.5 грн, з яких: 2500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4087.5 грн заборгованість за відсотками; 3375 грн - заборгованість за штрафом. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 12890-08/2024 в розмірі 9962.5 грн.

Крім цього, між ТОВ «Аванс кредит» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено 26 січня 2024 року кредитний договір № 40904-01/2024 та 07 лютого 2024 року укладено кредитний договір № 11379-02/2024. Вказані договори підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в договорі. Відповідно до умов договору, ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кошти кредиту в безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитом платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. 24.05.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 24052024, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 40904-01/2024 від 26.01.2024 в розмірі 20000 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15000 грн - сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором № 11379-02/2024 від 07.02.2024 в розмірі 64010 грн, з яких: 17300 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 46710 грн - сума заборгованості за відсотками, які позивач просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 . Всупереч умовам вказаних кредитних договорів, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Ухвалою судді від 18 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху. У строк, визначений вказаною ухвалою, представник позивача усунув недоліки позовної заяви.

Відтак ухвалою судді від 01 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 21 липня 2025 року закрито підготовче провадження, розгляд справи призначено на 01 серпня 2025 року.

Ухвалою суду від 01 серпня 2025 року у зв`язку із неявкою відповідача, розгляд справи відкладено на 19 серпня 2025 року.

Представник позивача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не прибув, у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання 01 серпня 2025 року та 19 серпня 2025 року не прибула, про дату, час та місце судових засідань була належно повідомлена, що підтверджується розписками про особисте отримання судових повісток; правом на подачу відзиву не скористалася, причин своєї неявки не повідомила.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судові засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань перед первісними кредиторами з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість, та стягнення заборгованості в примусовому порядку на користь позивача, як правонаступника первісних кредиторів.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, крім норм Цивільного кодексу України (ЦК України), Закону України «Про електронну комерцію» підлягають застосуванню положення Закону України «Про споживче кредитування».

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Істотні умови електронного договору, крім умов, визначених Цивільним кодексом України, передбачено також у ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1, ч.2 ст.1054 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.2 ст. 1056-1 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до змісту ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У частині ч. 2 ст.639 ЦК України визначено що, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Положеннями ст.3 даного Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частин 3, 6, 8 статті 11 Закону «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції: якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 у справі №761/1543/20, у постанові від 19.01.2022 у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 у справі №554/8549/15-ц.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд встановив, що 22 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2972665 (з фіксованою процентною ставкою), за яким позикодавець надав позичальнику у власність грошові кошти (позику) у сумі 10000,00 грн на строк 15 днів, з процентною ставкою 1,90 % (а.с. 10-13).

Згідно з п.1 за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі позику), на погоджений умовами договору строк (надалі строк позики), …шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Відповідно до п. 21 договору цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосування електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону України «Про електронну комерцію».

Вказаний договір укладено в електронній формі, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, відповідач підписала договір та додаток №1 до нього (таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №14/06/21 (а.с. 14-16).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Суд звертає увагу, що договір факторингу №14/06/21 укладено до моменту укладення договору позики № 2972665 від 22 червня 2024 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачкою, при цьому зміст договору факторингу не містить умов, за яких його дія поширюється на кредитні договори, що виникнуть після його укладення (майбутні вимоги).

Зокрема, згідно з п.1.1 Договору факторингу №14/06/21, згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 не було передбачено можливості передачі фактору права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за договором позики № 2972665 від 22 червня 2024 року позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20).

Таким чином, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» належними доказами не довів, що до нього перейшло право грошової вимоги від відповідачки сплати заборгованості за договором позики № 2972665 від 22 червня 2024 року, укладеним між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не довів порушення його прав з боку відповідача та наявність у позивача права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики № 2972665 від 22 червня 2024 року, який був укладений після відступлення ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ТОВ «ЄАПБ» прав грошової вимоги за кредитними договорами.

Відтак підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за договором позики № 2972665 від 22 червня 2024 року відсутні. Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики № 6895525 від 06.02.2024, суд зазначає наступне.

06 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «Маніфою») та відповідачкою ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено в електронній формі Договір позики № 6895525, на підставі якого кредитор надав позичальнику позику у розмірі 25 000 грн. Договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно з п.п. 2.1. Договору позики, за цим Договором Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти (позику), а Позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити Позикодавцю проценти від Суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору.

Зі змісту договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання грошових коштів, а відтак є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.

Зокрема, мета отримання позики придбання товарів для задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю. Сума позики 25 000 грн, строк позики до 01.04.2024 (55 днів), дата надання позики 06.02.2024, дата повернення позики 01.04.2024. Основна процентна ставка 2,5 % на день. Позика надається Позичальнику шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника за № електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті (а.с.28, 29).

Вказаний договір позики № 6895525 від 06.02.2024 укладено в електронній формі, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, відповідач підписала договір та додаток №1 до нього (розрахунок за договором та графік обов`язкових платежів)електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 06.02.2024, перед укладенням договору відповідач була ознайомлена з інформацією про умови кредитування, підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації (а.с.35-37).

11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11-01/2024 (Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. При цьому пунктом 1.1 сторони обумовили відступлення факторові прав грошової вимоги, строк виконання за якою настав, або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику).

Відповідно до Реєстру боржників №8 від 17.10.2024 до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 6895525 від 06.02.2024 в сумі 85500 грн., з яких: 25000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 48000 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 12500 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику.

Вказаний договір факторингу у встановленому порядку недійсним не визнаний, тому в силу положень ст.204 ЦК України, діє презумпція правомірності вказаного правочину.

За змістом ч.1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконала зобов`язання за договором позики. Частково погасила заборгованість зі сплати відсотків за користування позикою в сумі 2187,50 грн за перших 5 днів користування коштами. При цьому, не здійснила повернення суми позики (25000грн), не сплачувала в подальшому відсотків за користування грошовими коштами, у результаті чого у неї виникла заборгованість. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новим кредитором, за Договором позики № 6895525.

Статтями 610, 611, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Отже з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за договором позики № 6895525 від 06.02.2024 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 56250 грн, з яких: 25000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 31250 грн - заборгованість за відсотками за період з 11.02.2024 (відсотки за попередній період відповідачкою були сплачені в сумі 2187,50 грн) по 01.04.2024 (тобто в межах строку кредитування).

У задоволенні позову в частині стягнення 16750 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 02.04.2024 по 01.05.2024, тобто після закінчення строку кредитування необхідно відмовити за безпідставністю. Оскільки позивачем не надано доказів про укладення між сторонами договору позики № 6895525 додаткової угоди про продовження строку позики, як це передбачено розділом 4 вказаного договору, що у свою чергу підтверджувало б правомірність нарахування відсотків за користування кредитом після 01.04.2024.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами на прострочену позику в розмірі 12500 грн за договором позики № 6895525 від 06.02.2024, суд зазначає наступне.

Сторони договору позики № 6895525 від 06.02.2024 передбачили також відповідальність за неналежне виконання договору. Зокрема, за неправомірне користування позикою позикодавець має право нарахувати проценти на прострочену позику: в розмірі 12% від суми позики на 4-й день неправомірного користування та 3% від суми позики починаючи з 5-го дня за кожен день неправомірного користування (п.6.2).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке:

«122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 … суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору.

125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).

126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови).

127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.

128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».

Як було вказано вище, сторони договору позики № 6895525 від 06.02.2024 передбачили відповідальність за неправомірне користування позикою, на право позикодавця нараховувати відповідні проценти на прострочену позику за кожен день неправомірного користування (п.6.2).

При цьому, договором визначено поняття неправомірного користування позикою користування позикою поза межами строку позики, визначеного Договором чи Додатковою угодою щодо продовження строку позики в разі її укладення (а.с.28). Строк позики до 01 квітня 2024 року (55 днів).

Отже умови розділу 6 договору позики № 6895525 від 06.02.2024 «Відповідальність сторін» передбачають нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим застосуванню підлягає стаття 625 ЦК України та інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На положення ст. 625 ЦК України посилався також позивач у позовній заяві.

Суд вважає, що до спору в цій частині підлягають застосуванню положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналіз вказаного пункту свідчить, що його дія розповсюджується як на відповідальність, визначену статтею 625 ЦК України, так і на інші види відповідальності, визначені відповідними кредитними договорами: штрафи, неустойку, пеню та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами (перелік таких платежів не є вичерпним).

А тому відповідачка на підставі пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України звільняється від відповідальності перед первісним кредитодавцем, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором позики, звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю інші платежі (проценти за період прострочення), сплата яких передбачена договором позики за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за такими договорами.

Також слід зазначити, що проценти на прострочену позику в розмірі 12500 грн було нараховано позичальником за період з 16.03.2024 по 29.03.2024, тобто ще до закінчення обумовленого сторонами договору строку позики (01 квітня 2024 року).

Відтак, відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами на прострочену позику в розмірі 12500 грн за договором позики № 6895525 від 06.02.2024.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 12890-08/2024 від 11.08.2024, суд зазначає наступне.

11 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (первісний кредитор, ТОВ «Стар Файненс Груп») () та відповідачем ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту (кредитний договір) № 12890-08/2024, на підставі якого кредитор надав відповідачці кредит в розмірі 2500 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Вказаний договір № 12890-08/2024 від 11.08.2024 укладено в електронній формі, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Зі змісту договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання кредиту, розмір процентів, умови надання грошових коштів, а відтак є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.

Зокрема, мета отримання кредиту на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю. Сума кредиту 2500 грн, строк кредиту 120 днів, дата надання кредиту 11.08.2024, наданий кредит зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 08.12.2024. Денна процентна ставка становить 1,5% та застосовується в межах строку кредитування.

Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Підписанням зазначеного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, розміщених на його веб-сайті та отримала від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в законодавстві про фінансові послуги та діяльність фінансових компаній та інформацію, яка вимагається відповідно до Закону України «Про споживче кредитування»(п.п.7.6-7.7 договору).

У реквізитах позичальника у вказаному договорі зазначено паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце реєстрації, номер банківської картки ОСОБА_1 та контактні номери мобільного зв`язку.

У підписаному ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором графіку платежів, який є Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №12890-08/2024, сторони погодили графік розрахунків.

Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 11.08.2024, перед укладенням договору відповідач була ознайомлена з інформацією про умови кредитування, підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації (а.с.53-54).

Первісний кредитор ТОВ «Стар Файненс Груп» умови укладеного договору виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами у розмірі 2500 грн, шляхом перерахування коштів на платіжну карту. Зокрема, згідно з квитанцією системи іPay 11.08.2024 було перераховано від ТОВ «Стар Файненс Груп» кредитні кошти в розмірі 2500,00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_2 . Саме такий номер картки було вказано в п.1.5 кредитного договору № 12890-08/2024 від 11.08.2024, як рахунок клієнта ОСОБА_1 .

Відповідно до п.4.1.4 договору № 12890-08/2024 від 11.08.2024 ТОВ «Стар Файненс Груп» має право без згоди Клієнта відступити право вимоги з даним договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони-Кредитодаця за цим договором, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

27.11.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 27112024/2, у відповідності до умов якого, ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно з п. 1.1. Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно з п. 1.2 Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до копії акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 27112024/2 від 27.11.2024, витягу з Реєстру боржників від 27.11.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 12890-08/2024 від 11.08.2024 в сумі 9962.5 грн (а.с.58,59).

Вказаний договір факторингу у встановленому порядку недійсним не визнаний, тому в силу положень ст.204 ЦК України, діє презумпція правомірності вказаного правочину.

Таким чином, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідачки за вищезазначеним договором № 12890-08/2024 від 11.08.2024.

Наданим позивачем розрахунком за договором також підтверджується, що з моменту набуття позивачем права вимоги до боржника ОСОБА_1 за вказаним договором заборгованість обліковувалась у розмірі, визначеному на момент укладення договору факторингу і додаткові нарахування позивачем не проводились.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 12890-08/2024 від 11.08.2024 у загальну заборгованість ОСОБА_1 в сумі 9962.5 грн входить: 2500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4087.5 грн - сума заборгованості за відсотками; 3375 грн - сума заборгованості за штрафом, - які позивач просить стягнути з відповідача (а.с.60-61).

Вказану заборгованість нараховано в межах строку кредитування (до 27.11.2024).

ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування ними, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за договором № 12890-08/2024 від 11.08.2024.

Щодо розміру заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідачки, суд зазначає наступне.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за кредитом за договором № 12890-08/2024 від 11.08.2024 здійснювалось первісним кредитором за період з 11.08.2024 по 27.11.2024 включно із застосуванням денної процентної ставки у розмірі 1,5 % в день.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».

Так, Законом України №3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Вказаним Законом Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів -2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка 2,5% застосовується до 22.04.2024, 1,5% - до 20.08.2024, а з 21.08.2024 діє процентна ставка 1%.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який підлягає до стягнення з відповідачки за договором № 12890-08/2024 від 11.08.2024 становить: 2850 грн, з яких: 375 грн - проценти за період з 11.08.2024 по 20.08.2024 (2500,00 грн тіло кредиту х 1,5 % х 10 днів), 2475 грн - проценти за період з 21.08.2024 по 27.11.2024 (2500 грн тіло кредиту х 1 % х 99 днів).

Доказів погашення відповідачем заборгованості матеріали справи не містять. Відповідач не скористалася процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази для підтвердження належного виконання договірних зобов`язань.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за договором № 12890-08/2024, зокрема, по тілу кредиту в розмірі 2500 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 2850 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Підстави для стягнення з відповідача решти 1237,5 грн нарахованих відсотків відсутні.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача за договором № 12890-08/2024 від 11.08.2024 штрафу в розмірі 3375 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.

Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення 3375 грн штрафу за договором № 12890-08/2024 від 11.08.2024 є безпідставними у зв`язку зі звільненням позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) у період дії воєнного стану, та задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами про надання фінансових кредитів № 40904-01/2024 від 26.01.2024 та № 11379-02/2024 від 07.02.2024, суд зазначає наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» (Первісний кредитор, ТОВ «Аванс Кредит») та відповідачем ОСОБА_1 (позичальник) було укладено 26 січня 2024 року кредитний договір № 40904-01/2024 та 07 лютого 2024 року укладено кредитний договір № 11379-02/2024, за якими відповідачці надано кредит в розмірі 5000 грн та 17300 грн відповідно. Договори підписано електронним підписом позичальника шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Вказані договори укладено в електронній формі, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 вказаних Кредитних договорів, Товариство надає клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Зі змісту договорів вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання кредиту, розмір процентів, умови надання грошових коштів, а відтак є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.

Зокрема, мета отримання кредиту на власні потреби клієнта.

За договором № 40904-01/2024 від 26.01.2024: сума кредиту 5000 грн, строк кредиту 120 днів, дата надання кредиту 26.01.2024, наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 24.05.2024. Денна процентна ставка становить 2,5% та застосовується в межах строку кредитування.

За договором№ 11379-02/2024 від 07.02.2024: сума кредиту 17300 грн, строк кредиту 120 днів, дата надання кредиту 07.02.2024, наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 05.06.2024. Денна процентна ставка становить 2,5% та застосовується в межах строку кредитування.

За умовами п.1.5 договорів детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатками №1 до Договорів.

Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта, включаючи використання реквізитів платіжних карток, які вказані в п.1.6 Договорів, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п.1.6 договору). Повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною договорів (п.3.1 договорів).

Підписанням зазначених договорів № 40904-01/2024 від 26.01.2024 та № 11379-02/2024 від 07.02.2024 відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, розміщених на його вебсайті та отримала від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч.2 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та інформацію, яка вимагається відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.7.6-7.7 договорів). У реквізитах позичальника у вказаних договорах зазначено паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків-позичавльника, місце прописки, номер банківської картки ОСОБА_1 та контактні номери мобільного зв`язку.

У підписаному ОСОБА_1 електронним підписом Графіку платежів, який є Додатком №1 до договорів про надання фінансових кредитів № 40904-01/2024 та № 11379-02/2024, сторони погодили графік розрахунків.

Відповідно до копій паспорта споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 26.01.2024 та 07.02.2024, перед укладенням договорів відповідач була ознайомлена з інформацією про умови кредитування, підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації (а.с.70-71, 79-80).

Первісний кредитор ТОВ «Аванс Кредит» умови укладеного договору виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами у розмірі 5000 грн та 17300 грн відповідно, шляхом перерахування коштів на платіжну карту. Зокрема, згідно з квитанцією системи іPay 26.01.2024 було перераховано від ТОВ «Аванс Кредит» кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн на картковий рахунок, номер якого було вказано в п.1.6 договору № 40904-01/2024 (а.с.72). Згідно з квитанцією системи іPay 07.02.2024 було перераховано від ТОВ «Аванс Кредит» кредитні кошти в розмірі 17300,00 грн на картковий рахунок, номер якого було вказано в п.1.6 договору № 11379-02/2024.

Відповідно до п.4.1.4 договорів № 40904-01/2024 від 26.01.2024 та № 11379-02/2024 від 07.02.2024 ТОВ «Аванс Кредит» має право без згоди Клієнта відступити право вимоги з даним договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони-Кредитодаця за цим договором, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

24.05.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 24052024 (Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Згідно з п. 1.1. Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно з п. 1.2 Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до копії акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 24052024/2 від 24.05.2024, витягу з Реєстру боржників від 24.05.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача ОСОБА_1 за договором № 40904-01/2024 в сумі 20000 грн; за договором № 11379-02/2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача ОСОБА_1 сумі 64010 грн.

Вказаний договір факторингу у встановленому порядку недійсним не визнаний, тому в силу положень ст.204 ЦК України, діє презумпція правомірності вказаного правочину.

Таким чином, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідачки за вищезазначеними договорами про надання фінансових кредитів № 40904-01/2024 від 26.01.2024 та № 11379-02/2024 від 07.02.2024.

Наданим позивачем розрахунками за договором також підтверджується, що з моменту набуття позивачем права вимоги до боржника ОСОБА_1 за вказаним договором заборгованість обліковувалась у розмірі, визначеному на момент укладення договору факторингу і додаткові нарахування позивачем не проводились.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 40904-01/2024 у загальну заборгованість ОСОБА_1 в сумі 20000 грн входить: 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15000 грн - сума заборгованості за відсотками, - які позивач просить стягнути з відповідача (а.с.73).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 11379-02/2024 у загальну заборгованість ОСОБА_1 в сумі 64010 грн входить: 17300 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 46710 грн - сума заборгованості за відсотками, - які позивач просить стягнути з відповідача (а.с.82).

Вказану заборгованість нараховано в межах строку кредитування (до 24.05.2024).

ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування ними, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за договорами № 40904-01/2024 від 26.01.2024 та № 11379-02/2024 від 07.02.2024.

Щодо розміру заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідачки за вказаними договорами, суд зазначає наступне.

Із наданих позивачами розрахунків заборгованості вбачається, що нарахування процентів за договором № 40904-01/2024 від 26.01.2024 здійснювалось первісним кредитором за період з 26.01.2024 по 24.05.2024 включно із застосуванням денної процентної ставки у розмірі 2,5 % в день (а.с.73). Нарахування процентів за договором № 11379-02/2024 від 07.02.2024 здійснювалось первісним кредитором за період з 07.02.2024 по 24.05.2024 включно із застосуванням денної процентної ставки у розмірі 2,5 % в день (а.с.82).

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».

Так, Законом України №3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Вказаним Законом Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів -2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка 2,5% застосовується до 22.04.2024, 1,5% - до 20.08.2024, а з 21.08.2024 діє процентна ставка 1%.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який підлягає до стягнення з відповідачки за договором № 40904-01/2024 від 26.01.2024 становить: 13400 грн, з яких: 11000 грн - проценти за період з 26.01.2024 по 22.04.2024 (нараховано в межах 2,5 %), 2400 грн - проценти за період з 23.04.2024 по 24.05.2024 (5000 грн тіло кредиту х 1,5 % х 32 дні). Розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який підлягає до стягнення з відповідачки за договором № 11379-02/2024 від 07.02.2024 становить: 41174 грн, з яких: 32870 грн - проценти за період з 07.02.2024 по 22.04.2024 (нараховано в межах 2,5 %), 8304 грн - проценти за період з 23.04.2024 по 24.05.2024 (17300 грн тіло кредиту х 1,5 % х 32 дні).

Доказів погашення відповідачкою ОСОБА_1 заборгованості за договорами № 40904-01/2024 та № 11379-02/2024 матеріали справи не містять. Відповідач не скористалася процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази для підтвердження належного виконання договірних зобов`язань.

Відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за договором № 40904-01/2024 у розмірі 18400 грн, з яких: 5000 грн тіло кредиту та 13400 грн процентів за користування кредитом. Вимоги про стягнення з відповідача решти 1600 грн нарахованих відсотків за користування кредитом є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за договором № 11379-02/2024 у розмірі 58474 грн, з яких: 17300 грн тіло кредиту та 41174 грн процентів за користування кредитом. Вимоги про стягнення з відповідача решти 5536 грн нарахованих відсотків за користування кредитом є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.89 ЦПК України).

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, будь-яких доказів, які б спростовували наведені позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами (договорами позики), доказів на підтвердження виконання нею взятих на себе зобов`язань за договорами, у тому числі шляхом сплати боргу на користь первісних кредиторів, суду не надала.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «ФК«ЄАПБ» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором позики № 6895525 від 06.02.2024 у розмірі 56250 грн, з яких: 25000 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту), 31250 грн заборгованість з відсотків за користування коштами; за договором про надання фінансового кредиту № 12890-08/2024 від 11.08.2024 у розмірі 5350 грн, з яких: 2500 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту), 2850 грн заборгованість з відсотків за користування кредитом; за договором про надання фінансового кредиту № 40904-01/2024 від 26.01.2024 у розмірі 18400 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту), 13400 грн заборгованість з відсотків за користування кредитом; за договором про надання фінансового кредиту № 11379-02/2024 від 07.02.2024 у розмірі 58474 грн, з яких: 17300 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту), 41174 грн заборгованість з відсотків за користування кредитом. Всього стягнути 138474 грн. У задоволенні решти позовних вимог, у тому числі про стягнення заборгованості за договором №2972665 від 22.06.2024, слід відмовити за безпідставністю. Отже позов підлягає частковому задоволенню.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача оплачений судовий збір в сумі 2141,22 грн (138474 грн х 3028 грн / 195822,50 грн).

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у розмірі 138 474 (сто тридцять вісім тисяч чотириста сімдесят чотири) гривні 00 копійок, з яких:

56250 грн - заборгованість за договором позики № 6895525 від 06.02.2024;

5350 грн - заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 12890-08/2024 від 11.08.2024;

18400 грн - заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 40904-01/2024 від 26.01.2024;

58474 грн - заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 11379-02/2024 від 07.02.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2141 (дві тисячі сто сорок одна) гривня 22 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 30, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35625014;

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання:АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 19 серпня 2025 року.

Суддя: М.П.Кілик