Справа № 159/5846/23 Головуючий у 1 інстанції: Смалюх Р. Я.
Провадження № 22-ц/802/833/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про недійсність фраудаторного правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_5 , на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним з підстав фраудаторності укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 28.12.2018 приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л. В. за реєстровим №1549.

24 травня 2025 року ОСОБА_5 - представник позивача ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій, крім вимоги, яка зазначена у первісній позовній заяві, просила суд відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 права власності на земельні ділянки, які утворені шляхом поділу земельної ділянки з цільовим призначенням: для розміщення готельного комплексу з автосервісом, закладом громадського харчування та автопаркінгом, площею 9,80682 га, кадастровий номер: :15:008:0108, а саме: - земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 0,5 га, кадастровий номер: :15:008:0225; - земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 0,5 га, кадастровий номер: :15:008:0226; - земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 0,5 га, кадастровий номер: :15:008:0227; - земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 7,7682 га, кадастровий номер: :15:008:0228; - земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 0,538 га, кадастровий номер: :15:008:0229.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2025 року відмовлено у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

Покликається на те, що 02 жовтня 2023 року він звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання недійсним з підстав фраудаторності договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.2018 приватним нотаріусом Ковельського МНО Волинської області Лехкобит Л. В. за реєстровим номером 1549. Предметом означеного договору була земельна ділянка площею 9,8062 га, кадастровий номер :15:008:0108, що розташована в АДРЕСА_1 .

Зазначає, що з огляду на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачу при поданні позовної заяви до суду для захисту його прав було достатньо визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки. Однак, 26 квітня 2024 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , знаючи, що існує судовий спір щодо спірної земельної ділянки, уклали між собою договір про її поділ, внаслідок чого спірна земельна ділянка з цільовим призначенням: для розміщення готельного комплексу з автосервісом, закладом громадського харчування та автопаркінгом, площею 9,80682 га, кадастровий номер: :15:008:0108, перестала існувати як об`єкт нерухомого майна. Натомість було утворено 5 окремих земельних ділянок. Відтак, у випадку, якщо суд першої інстанції за результатами розгляду даної справи дійде висновку про підставність заявлених позовних вимог та визнає недійсним з підстав фраудаторності договір спірний купівлі-продажу, він не зможе захистити своє порушене право, оскільки об`єкт нерухомого майна, який був предметом договору, що оспорюється, уже не існує, відтак, державний реєстратор не зможе зареєструвати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :15:008:0108 за боржником ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України та врахувавши судову практику Верховного Суду у справах про вирішення спорів про фраудаторність правочину, вважає, що ефективним способом захисту права/інтересу кредитора за вимогою про визнання недійсним договору через фраудаторність є повернення сторін у первісний стан, тобто відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), а саме - повернення відповідного майна боржнику, і для такого повернення оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається. У зв`язку з наведеним позивачем до закінчення підготовчого засідання було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка за своєю суттю та змістом є заявою про зміну предмета позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 - представник відповідача ОСОБА_4 просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на її законність та обґрунтованість. Звертає увагу колегії суддів апеляційної інстанції на положення ч. 4 ст. 49 ЦПК України, де зазначається, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Вказує, що дану справу було передано Верховним Судом постановою від 13.03.2025 року на новий розгляд саме для повторної оцінки того ж самого предмета позову визнання правочину недійсним з підстав фраудаторності. Вважає, що позивач намагається ввести нові вимоги про повернення у власність попереднього власника п`яти новоутворених земельних ділянок, що є окремими майновими вимогами. Це вже не зміна розміру вимог, а зміна характеру позову з немайнового на майновий, що прямо заборонено після повернення справи на новий розгляд, якщо немає нових істотних обставин. Вказує, що 5 новоутворених ділянок не є ідентичними первісному об`єкту спору (земельній ділянці з кадастровим номером: :15:008:0108). Додані вимоги вимагають розгляду абсолютно нових обставин, які не досліджувались раніше, зокрема: виникнення прав третіх осіб на нові ділянки, правочин щодо поділу, реєстраційні дії, правонаступництво тощо. Така зміна об`єкта спору є виходом за межі перегляду справи. Позивач ОСОБА_1 фактично намагається шляхом зміни предмета позову заявити окремий віндикаційний позов, який має розглядатись у самостійному провадженні, а не в межах перегляду справи про визнання правочину недійсним. Поділ земельної ділянки на нові, як убачається з матеріалів справи, відбувся до 24.05.2025, тобто до ухвалення рішення судом першої інстанції при першому розгляді справи, а тому не є новою обставиною, яка виникла після підготовчого засідання у первісному розгляді справи, як цього вимагає ч. 4 ст. 49 ЦПК. Зазначає, що дії позивача можуть розцінюватися як зловживання процесуальними правами, оскільки він намагається перетворити спір про недійсність правочину на спір про витребування майна. Це ускладнює розгляд справи, змінює її правову природу та порушує баланс інтересів сторін.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу - скасувати з таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені представником позивача вимоги по суті є додатковими вимогами, оскільки окрім вже існуючого предмету позову щодо недійсності правочину (немайнової вимоги) додаються нові вимоги повернення у власність п`яти земельних ділянок (майнові вимоги).

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають вимогам процесуального закону.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, четверта статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та четверта статті 13 ЦПК України).

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Статтею 49 ЦПК України визначено процесуальні права та обов`язки сторін.

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу:

1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу;

2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 ).

У постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2023 року у справі № 161/7449/22, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним з підстав фраудаторності укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, посвідчений 28.12.2018 приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л. В. за реєстровим №1549.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.

Постанову Волинського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2025 року касаційну скаргу позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 задоволено частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 07 квітня 2025 року відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження судом першої інстанції при новому розгляді справи та призначено підготовче засідання і надано відповідачу 15-денний строк для подання відзиву.

Стадія підготовчого судове засідання з перервами фактично тривала до 27 липня 2025 року, оскільки ухвалою суду відкладено підготовче засідання на цю дату (а.с.99-101 т.4).

24 травня 2025 року представник позивача Любчука М. П. подала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила суд відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 права власності на земельні ділянки, які утворені шляхом поділу земельної ділянки з цільовим призначенням: для розміщення готельного комплексу з автосервісом, закладом громадського харчування та автопаркінгом, площею 9,80682 га, кадастровий номер: :15:008:0108, а саме: - земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 0,5 га, кадастровий номер: :15:008:0225; - земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 0,5 га, кадастровий номер: :15:008:0226; - земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 0,5 га, кадастровий номер: :15:008:0227; - земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 7,7682 га, кадастровий номер: :15:008:0228; - земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 0,538 га, кадастровий номер: :15:008:0229.

Проаналізувавши зміст вимог та підстав позову, які були зазначені в позовній заяві від 03 жовтня 2023 року та в заяві про збільшення позовних вимог від 24 травня 2025 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені позивачем у заяві вимоги по суті є додатковими вимогами, оскільки окрім вже існуючого предмета позову - недійсності правочину (немайнової вимоги) додаються нові вимоги повернення у власність п`яти земельних ділянок (майнові вимоги). Тобто, заява про збільшення позовних вимог містить іншу підставу позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог при новому розгляді справи після її скасування Верховним Судом.

Колегія суддів не погоджується у повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, оскільки підстави позову залишаються такими самими визнання договору недійсним через його фраудаторність, а предмет позову змінюється внаслідок додаткової вимоги про повернення сторін договору до попереднього стану, як наслідок визнання договору недійсним, що позивачем обмотивовується як належний спосіб захисту.

У п.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 657/1024/16-ц зазначено, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі надходження до суду такої заяви суд, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Як вважає апелянт, вимоги, викладені в заяві про збільшення розміру позовних вимог, є доповненням позовних вимог новими, тому в даному випадку колегія суддів дійшла висновку про те, що така позовна вимога є новою матеріально-правовою вимогою.

Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Разом з тим, судом не взято до уваги, що ч.4 ст.49 ЦПК України визначено випадки, коли допускається зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи. Так, в абзаці другому ч.2 ст.49 ЦПК вказано, що така зміна може бути прийнята судом у строки, встановлені частиною третьою цієї статті (тобто до закінчення підготовчого засідання), та лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання при первісному розгляді справи.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При цьому при поданні такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви позивачу.

Як видно з матеріалів справи, при первісному розгляді справи підготовче засідання було закінчене 28 березня 2024 року та ухвалою суду справа була призначена до судового розгляду на 10 квітня 2024 року (а.с.146 т.1).

Позивач же в апеляційній скарзі покликається саме на зміни, які відбулися після підготовчого засідання при первісному розгляді справи, вказуючи, що поділ спірної земельної ділянки відбувся на окремі ділянки 26 квітня 2024 року за відповідним договором та право власності на них зареєстровано 14.05.2024 року.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Тобто, зазначена позовна вимога фактично є зміною предмета позову, а отже суд першої інстанції, з висновком якого не в повній мірі погоджується апеляційний суд, зробив помилковий висновок про відмову у прийнятті такої заяви.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини справи та помилково застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного питання, в зв`язку із чим ухвала підлягає скасуванню, як ухвалена без додержанням норм процесуального права.

Оскільки колегія суддів визнала обґрунтованими доводи апеляційної скарги, то апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 29 липня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 49, 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2025 року в даній справі скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді