УХВАЛА

28 липня 2025 року

м. Київ

справа № 569/12524/24

провадження № 61-8490ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», Рівненська філія Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року від Державного підприємства «Рівненвський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» до Верховного Суду засобами поштового зв?язку надійшла касаційна скарга на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 05 червня 2025 року.

Проте, касаційна скарга не може бути прийнята та вирішено питання про відкриття провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження судових рішень, представник заявника одночасно посилається на правові висновки, зроблені у постановах Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 234 КЗпП України, які не враховано судами та на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 234 КЗпП України у подібних правовідносинах.

Верховний Суд вбачає невизначеність представника заявника щодо зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень, оскільки одночасне посилання

на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, які викладені у подібних правовідносинах)

та на пункт 3 частини другої цієї статті (відсутність висновку Верховного Суду

у подібних правовідносинах) щодо однакових норм права, суперечать один одному, тобто є взаємовиключним. Наведене призводить до невизначеності підстави (підстав) касаційного оскарження, що у свою чергу унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене, необхідно надати уточнену касаційну скаргу з урахуванням роз`яснень викладених в цій ухвалі, а також надати копії уточненої касаційної скарги для сторін.

У відповідності до вимог частини другої і третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185,392, 393 ЦПК України Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 05 червня 2025 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков