Провадження №2/932/2587/25
УХВАЛА

28.07.2025 місто Дніпро

Суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Салькова В.С., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

До Шевченківського районного суду міста Дніпра з Київського районного суду міста Одеси відповідно до ухвали від 12.05.2025 надійшла вказана цивільна справа для розгляду за підсудністю.

Підставою направлення справи до Шевченківського районного суду міста Дніпра стало те, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в м. Костянтинівці Донецької області, а територіальна підсудність судових справ Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області передана Шевченківському районному суду міста Дніпра.

Підстав для прийняття справи до провадження не вбачається, виходячи з такого.

За змістом позовної заяви і додатків до неї, в тому числі й боргової розписки ОСОБА_2 , відповідачем у справі є ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ухвалі від 12.05.2025 суд посилається на відповідь Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси від 18.03.2025, згідно з якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в УСЗН в Київському районі м. Одеси не перебуває. В цій самій відповіді зазначене, що ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.09.2017 перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в структурному підрозділі з питань соціального захисту населення у м. Костянтинівці Донецької області (без зазначення адреси проживання).

Таким чином, надсилаючи справу за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Дніпра, суд послався на відомості щодо іншої особи з іншою датою народження.

Разом з тим, згідно з відповіддю Управління соціальної та ветеранської політики Костянтинівської міської ради Донецької області від 23.07.2025 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває та ніколи не перебував на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

За правилами ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною дев`ять ст.27 ЦПК України визначене, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Враховуючи, що єдиним відомим з огляду на матеріали справи місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є зазначена в позові та борговій розписці адреса: АДРЕСА_1 , а інші відомості відсутні, Шевченківський районний суд міста Дніпра позбавлений можливості прийняти справу до розгляду, оскільки не є «належним судом» в розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч.1 ст.378 ЦПК України).

У справі «Бускаріні проти Сан-Марино» ЄСПЛ у рішенні від 18.02.1999 зазначив, що словосполучення «встановлений законом» належить не тільки до правової основи самого існування суду, але і до складу суду у кожній справі. ЄСПЛ у рішенні від 12.10.1978 у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом. Тобто поняття «суд, встановлений законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. (ст.32 ЦПК України).

Разом з тим у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.08.2019 у справі №855/364/19 зроблений висновок, відповідно до якого «Розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення. Якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої статтею 30 КАС».

Хоча вказаний правовий висновок здійснений за нормами КАС України, є доцільним дотримуватись його і у порядку цивільного судочинства, зважаючи на подібність норм КАС України та ЦПК України щодо недопустимості спору про підсудність.

За таких обставин дана справа не підсудна Шевченківському районному суду міста Дніпра та є такою, що направлена Київським районним судом міста Одеси помилково, а тому матеріали справи слід повернути на розгляд суду за єдиним відомим місцем проживання відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 27,31,32,260,261,353,354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди повернути за підсудністю до Київського районного суду міста Одеси.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 28.07.2025 та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя: В.С. Салькова