Справа № 397/1337/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29.07.2025 селище Олександрівка
Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді Гайдар Н.І.,
за участю: секретаря судового засідання - Іваненко Н.Л.,
представника позивача - адвоката Кузьмінського Ю.В. ( в режимі відеоконференції),
розглядаючи у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Виконавчий комітет Козятинської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини,
14.10.2024 позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить:
- визначити місце проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКНП НОМЕР_1 );
- встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКНП НОМЕР_1 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_1 самостійно виховує та утримує малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що в період з 27.01.2001 року до 2020 року він проживав в шлюбі з ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 . У відповідності до рішення Козятинського міськрайонного суду від 03.06.2021 року шлюб між ними розірвано. В 2020 році ОСОБА_2 покинула сім`ю та пішла проживати окремо. Разом з тим, ОСОБА_2 самоусунулася від виховання сина. З моменту окремого проживання з відповідачкою їхній син проживає разом з ним та находиться на його повному утриманні, він є єдиним піклувальником сина. Позивач зазначає, що дані обставини підтверджуються відповідними документами, а саме: довідкою №01-17/308 від 13.09.2024 року виданою ОКЗ «Ліцей Козятинської міської ради Вінницької області»; довідкою № 49 від 18.09.2024 року виданої ОСББ «Нивадім-105»; характеристикою на директора підприємства ТОВ «АГКОД» ОСОБА_1 ; довідкою виданої ОСОБА_1 ТОВ «АГКОД» про його середню заробітну плату; актом обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_3 ; рішенням Виконавчого комітету Козятинської міської ради №261 від 28.07.2021 року; довідкою виданої Південним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції (м. Одеса) Олександрівський відділ державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області №113 від 10.09.2024 року. Встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем дитини необхідне йому для захисту прав та інтересів дитини та особистих прав позивача, як батька, у тому числі переміщення разом з дітьми без нотаріальної згоди матері тощо.
Посилаючись на норми СК України та ЦПК України просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 06.02.2025 відкрито провадження по справі, постановлено справу слухати у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 03.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи чи про свою обов`язкову участь також не подала.
Третя особа виконавчий комітет Козятинської міської ради надала до суду лист про розгляд справи без участі їхнього представника.
Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи, про що постановлена відповідна ухвала.
Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 30.09.2011 відповідач є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідачка матір`ю дитини.
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03.06.2021 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки №01-17/308 від 13.09.2024 року виданою ОКЗ «Ліцей Козятинської міської ради Вінницької області» ОСОБА_3 23.09.2011 року навчається у 8а класі. Мати, ОСОБА_2 , навчанням сина не цікавиться, за час навчання учня в ліцеї батьківські збори не відвідувала. Батько, ОСОБА_1 , бере активну участь у навчанні і вихованні сина, постійно контактує з педагогами, відвідує батьківські збори, є учасником класних та загальношкільних заходів.
Згідно з довідкою №49 від 18.09.2024 року виданої ОСББ «Нивадім-105» в тім, що ОСОБА_1 фактично проживає з 2021 року по теперішній час по АДРЕСА_1 разом із своїм сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі доручення, виданого його матір`ю ОСОБА_4 ( власницею квартири). Позивач цікавиться організаційними та технічними питаннями ОСББ будинку та приймає участь в зборах. Його син ОСОБА_3 регулярно відвідує внутрішньо-будинковий спортивний майданчик, їздить на велосипеді, самокаті під наглядом батька. Відповідачка за вказаною адресою не зареєстрована та не проживає, на території ОСББ відсутня з 2020 року.
02 жовтня 2024 року начальником служби у справах дітей Козятинської міської ради затверджено акт обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в родині батька ОСОБА_1 , відповідно до якого дитині створено належні умови для її виховання та розвитку.
Згідно рішення Виконавчого комітету Козятинської міської ради №261 від 28.07.2021 року визначено та підтверджено реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема за місцем реєстрації батька ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно довідки виданої Південним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції (м. Одеса) Олександрівський відділ державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області №113 від 10.09.2024 року встановлено, що в Олександрівському відділі державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області на виконанні перебуває судовий наказ №2-п/397/57/2 виданий 12.08.2021 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.07.2021 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Станом на 01.09.2024 року заборгованість становить 112678,00 грн. Виконавче провадження відкрито 08.11.2021, про що свідчить долучена до матеріалів справи постанова державного виконавця.
Згідно постанови від 20 вересня 2024 року дізнавача СД ВП №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області задоволено клопотання представника ОСОБА_1 та встановлюється місце перебування відповідачки.
29.05.2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Козятинської міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 , затверджений рішенням Козятинської міської ради №173 від 01.05.2025 року.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві.
Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 49, 265 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.
Як слідує з обставин, якими позивач обгрунтував свій позов тим, що з 2020 року відповідачка покинула сім`ю та пішла проживати окремо, дитина проживає з батьком, а відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.
На даний час малолітній син ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем, який забезпечує дитині належне виховання, утримання і розвиток, що підтверджується доданими до позову довідками. Позивач має змогу забезпечити утримання сина, має постійний дохід достатнього розміру.
Мати дитини проживає окремо, має заборгованість по сплаті аліментів та стосовно неї порушено кримінальну справу за злісне ухилення від їх сплати.
Як вбачається з рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради №261 від 28.07.2021 року визначено та підтверджено реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Тобто, дитина проживає з батьком з 2021 року.
Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і проживає на даний час з 2020 року, мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання.
Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала.
Встановлені обставини дають суду підстави для висновку про те, що фактично відповідачка не заперечує і після розлучення та окремого проживання не ставить питання щодо місця проживання дитини.
За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з ним майже п`ять років, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини ОСОБА_2 не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини відповідач участі не приймала.
Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.
При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.
Щодо висновку органу опіки та піклування від 01.05.2025 то наданий висновок має для суду рекомендаційний характер. За своїм змістом висновок містить обставини які підтверджують проживання малолітнього сина з батьком та належне забезпечення ним виховання дитини на підставі наданих позивачем документів, разом з тим, висновок не підтверджує наявність спору між батьками про місце проживання дитини. Крім того, Виконавчий комітет Козятинської міської ради своїм рішенням №261 від 28.07.2021 визначив та підтвердив місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з позивачем.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.
Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, то суд зазначає наступне.
Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
В судовому засіданні встановлено, що станом на дату розгляду справи, дитина проживає разом із позивачем, який самостійно здійснює її догляд та виховання, оскільки відповідачка, мати дитини, разом із позивачем не проживає та не бере участі у вихованні дитини.
Спори, що виникають між сторонами, вирішуються шляхом перемовин, а в разі неможливості вирішити конфлікт - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Саме такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
На переконання суду, та обставина, що відповідачка самоусунулася від виховання свого малолітнього сина, внаслідок чого позивач вимушений утримувати та виховувати дитину на даний час самостійно, не свідчить про наявність підстав для встановлення факту самостійного виховання дитини позивачем, як окремого юридичного факту. Крім того, позивачем ініційовані та вживаються заходи по стягненню аліментів з відповідачки на утримання малолітнього сина. Станом на день розгляду справи відкрито відповідне виконавче провадження про стягнення аліментів з відповідачки ОСОБА_2 , остання має заборгованість по аліментам, яка нараховується щомісячно та вживаються примусові заходи заходи по їх стягненню, що підтверджується матеріалами справи.
Суд звертає увагу на те, що встановлення факту, який має юридичне значення, про що просить позивач, має існувати не тільки станом на дату розгляду справи, а і у майбутньому. Отже, в разі фактичного стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини в примусовому порядку чи добровільного погашення нею заборгованості в майбутньому, перестане існувати факт самостійного утримання дитини позивачем, який існує на сьогодні.
А відтак, враховуючи наведене, суд дійшов висновку у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавчий комітет Козятинської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини слід відмовити.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 161,191 СК України, ст.ст.4-13,81,133,141,259,263 - 265,268,280 - 282 ЦПК України, суд
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Козятинської міської ради про визначення місця проживання з батьком та встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини відмовити.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Олександрівського районного суду Кіровоградської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.
Повний текст судового рішення складено 31.07.2025 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації невідоме, останнє місце реєстрації АДРЕСА_3 - знята з реєстрації 15.02.2022 року.
Суддя Н.І.Гайдар