Провадження № 2/686/316/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

01.11.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя посилаючись на те, що з 03 лютого 2013 року між сторонами зареєстровано шлюб. Сім`я зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №К-03-10499 від 12.03.2024 р.

07.10.2024 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду шлюб розірвано.

Під час перебування у шлюбі із відповідачкою, а саме 24.09.2018 року позивачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до п.1 якого позивачем отримано у власність квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01.

Вказаний договір було укладено позивачем за згодою дружини ОСОБА_2 , що вбачається зі змісту останнього речення пункту 7 цього договору. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за позивачем.

24.09.2018 року набуття у власність квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01, відбулося фактично за особисті кошти позивача, що були набуті в результаті продажу належної йому квартири АДРЕСА_2 .

Згідно п.1 Договору №1870 від 24.09.2018, позивач, як продавець, якому належить квартира на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2012р.,здійснив продаж квартири АДРЕСА_2 громадянці ОСОБА_3 .

Відповідно до п.3 Договору №1870 від 24.09.2018 р. продаж квартири вчинено за 192565,76 грн., які продавець отримав до підписання цього договору. Також у п.3 Договору №1870 від 24.09.2018 р. зазначена оціночна вартість квартири, що дорівнює ціні продажу, яка вказана у договорі.

Після продажу вказаної вище квартири за Договором №1870 від 24.09.2018 р. та отримання коштів від покупця ОСОБА_3 , позивач уклав Договір №1873 від 24.09.2018рза яким придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується змістом зазначених договорів та посвідчувальними написами нотаріуса у вказаних договорах, що мають послідовну реєстраційну нумерацію.

Відповідно до п.3 Договору №1873 від 24.09.2018р. придбання позивачем квартири вчинено за 297875,16 грн. Також у п.3 Договору №1873 від 24.09.2018р. зазначена оціночна вартість квартири, що відповідає ціні продажу, яка вказана у договорі.

Виходячи із вказаних вище договорів, із загальної суми коштів - 297875,16 грн витрачених напридбання спірної квартири, 192565,76 грн. (65%) були особистими коштами ОСОБА_1 , отриманими за відчуження квартири, яка належала йому на праві особистої власності, а 105309,40 грн.(35%) є спільними.

Тобто за особисті кошти позивача набуто у власність 13/20 частки квартири АДРЕСА_1 і в цій частці квартира належить останньому на праві особистої власності . Інша частка квартири у розмірі 7/20 належить подружжю на праві спільної часткової власності, а тобто кожному із подружжя у частці розміром 7/40 (7/20:2).

Таким чином, загальна належна позивачу частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 33/40 (13/20 + 7/40), а частка відповідачки 7/40.

На даний час квартира зареєстрована за позивачем на праві власності у частці 1/1, що вбачається із інформаційної довідки 401620949 від 30.10.2024р.

Просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на 13/20 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м та в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем, право власності на 7/40 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м та за ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) право власності на 7/40 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м.

В судове засідання представник позивача не з`явився проте, подав до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги, просить справу розглядати без його участі.

Відповідач та представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06.11.2024 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання у загальному проваджені.

21.02.2025 року відповідачем подано відзив, у якому заперечуються позовні вимоги посилаючись на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю.

Ухвалою суду 18.03.2025 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 14.04.2025 року.

24.07.2025 року ухвалено рішення по справі.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Встановлено, що 03 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1 від 03.02.2013р. виконкомом Борщівської сільської ради Теофіпольського р-ну Хмельницької області. Наведене підтверджується відомостями Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 03.02.2013р., що видане виконкомом Борщівської сільської ради Теофіпольського р-ну Хмельницької області.

У шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 24.07.2013 р., що видане відділом ДРАЦС по м.Хмельницькому РС Хмельницького МУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження сер. НОМЕР_4 від 10.06.2013р., що видане відділом ДРАЦС по м.Хмельницькому РС Хмельницького МУЮ у Хмельницькій області.

Сім`я зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №К-03-10499 від 12.03.2024р.

07.10.2024 року ухвалено рішення Хмельницького міськрайонного суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований 03 лютого 2013 року Виконавчим комітетом Борщівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, актовий запис №1.

Під час перебування у шлюбі із відповідачкою, а саме 24.09.2018 року позивачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до п.1 якого, позивачем отримано у власність квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01.

Вказаний договір було укладено позивачем за згодою дружини ОСОБА_2 , що вбачається зі змісту останнього речення пункту 7 цього договору. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за останнім у частці 1/1, що вбачається зі змісту витягу з ДРРПНМ №138827325 від 24.09.2024р.

24.09.2018 року набуття у власність квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01, відбулося фактично за особисті кошти позивача, що були набуті в результаті продажу належної йому квартири АДРЕСА_2 , що вбачається з змісту договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 24.09.2024р., що посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В., реєстраційний номер 1870.

Згідно п.1 Договору №1870 від 24.09.2018, позивач, як продавець, якому належить квартира на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2012р.,здійснив продаж квартири АДРЕСА_2 громадянці ОСОБА_3 .

Відповідно до п.3 вище зазначеного Договору продаж квартири вчинено за 192565,76 грн., які продавець отримав до підписання цього договору. Також у п.3 Договору №1870 від 24.09.2018р. зазначена оціночна вартість квартири, що дорівнює ціні продажу, яка вказана у договорі.

Після продажу вказаної вище квартири за Договором №1870 від 24.09.2018р. та отримання коштів від покупця ОСОБА_3 , позивач уклав Договір №1873 від 24.09.2018рза яким придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується змістом зазначених договорів та посвідчувальними написами нотаріуса у вказаних договорах, що мають послідовну реєстраційну нумерацію.

Відповідно до п.3 Договору №1873 від 24.09.2018р. придбання позивачем квартири вчинено за 297875,16 грн. Також у п.3 Договору №1873 від 24.09.2018р. зазначена оціночна вартість квартири, що відповідає ціні продажу, яка вказана у договорі.

4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав

Виходячи із вказаних вище договорів, із загальної суми коштів - 297875,16 грн. витрачених на придбання спірної квартири, 192565,76 грн. (65%) суд вважає, були особистими коштами ОСОБА_1 , отриманими за відчуження квартири, яка належала йому на праві особистої власності, а 105309,40 грн.(35%) - спільними.

Суд вважає, що ОСОБА_1 за особисті кошти набуто у власність 13/20 частки квартири АДРЕСА_1 і в цій частці квартира належить позивачу на праві особистої власності . Інша частка квартири у розмірі 7/20 належить подружжю на праві спільної часткової власності, а тобто кожному із подружжя у частці розміром 7/40 (7/20:2).

Таким чином, загальна належна позивачу частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 33/40 (13/20 + 7/40), а частка відповідачки 7/40.

На даний час квартира зареєстрована за позивачем на праві власності у частці 1/1, що вбачається із інформаційної довідки 401620949 від 30.10.2024р.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що представником позивача наведено переконливі аргументи та представлено докази, які підтверджують вище зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а отже слід визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 13/20 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м та в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( НОМЕР_5 ), право власності на 7/40 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м та за ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_6 ) право власності на 7/40 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

За приписами 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в шлюбі неодноразово було предметомрозгляду Верховним Судом та практика вирішення зазначеного питання є сталою.

Так, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика ПалатаВерховного Суду дійшла висновку про те, що за змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік маютьправо на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини тачоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені нормизакону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режимуспільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин,необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Пропрактику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнанняйого недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства,з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження)речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані заобов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів,що були особистою власністю кожного з них.

В свою чергу, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них немав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку (доходу).

Крім того, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі №6-2333цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити нетільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні коштиабо спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна;кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йомуправовий статус спільної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі№6-79цс13.

Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набутеними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширенняправового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягардоказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який їїспростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільногосуду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Водночас стаття 57 СК України визначає підстави, за яких майно, в тому числі і набуте за час шлюбу, є особистоюприватною власністю дружини чи чоловіка.

Так, відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка ємайно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йомуособисто.

За змістом частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

6. Судові витрати

Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 2457 грн.47 коп., сплачені позивачем при зверненні з позовом до суду і відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. ст. 263 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) право особистої приватної власності на 13/20 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ), право власності на 7/40 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності на 7/40 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2457 грн. 47 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій Стефанишин