Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1508/25

Провадження № 2-о/126/121/2025

"23" липня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бершадська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даною заявою, в якій просить встановити факт, що вона та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці ОСОБА_2 , який до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований в м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке він прийняв після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформив своїх прав і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 заявниця прийняла спадщину, звернувши у визначений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщина, як спадкоємець четвертої черги за законом, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії 06 червня 2025 року державний нотаріус Чечельницької державної нотаріальної контори Вінницької області відмовив заявниці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки нею не представлено документів, що свідчать про її право на спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги згідно зі статтею 1264 ЦК України. Заявниця зазначає, що вона та ОСОБА_2 24.01.1996 року зареєстрували шлюб і проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, але в 2018 році розірвали шлюб у зв`язку з сімейними обставинами, однак, продовжували спільне проживання, як чоловік та жінка до дня смерті спадкодавця. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Довгий час ОСОБА_2 хворів, а заявниця здійснювала за ними догляд, надавала необхідну допомогу, а після смерті - поховала його за власні кошти. Встановлення даного факту заявниці необхідно для отримання спадщини, як спадкоємець четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2 .

Заявниця ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність та задовольнити.

Представник заінтересованої особи Бершадської міської ради, Скакун С.В., подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за відсутності представника Бершадської міської ради за наявними в матеріалах справи документами.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 статті).

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім' єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В свою чергу, за положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, заяви, анкети, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою та реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.

Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа №524/10054/16), від 30 листопада 2022 року (справа №757/23617/15-ц), 7 червня 2023 року (справа№509/3416/18), від 17 серпня 2023 року (справа №348/1829/16), 4 грудня 2023 року (справа №543/563/22 та інших.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як вказувалося, згідно зі ст. 315 ЦПК судом можуть бути встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21 виснувала, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. При цьому між особою та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки остання не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Наразі судом не встановлено наявність спору про право.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року в справі № 295/14208/18-ц, від 03 березня 2021 року в справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Судом встановлено, що 24.01.1996 заявниця ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_2 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище " ОСОБА_5 ".

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Заявниця зазначає, що з часу розірвання шлюбу та до дня смерті ОСОБА_6 вони продовжили проживати однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Довгий час ОСОБА_2 хворів, а заявниця здійснювала за ним догляд та здійснила його поховання за власні кошти, що підтверджується квитанціями про оплату рахунків за спожиту електроенергію, технічною документацією на житловий будинок, свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 , рахунком та накладними на ритуальні послуги.

У письмових поясненнях свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підтверджують, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжили проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом обробляли город, ходили разом на базар та в лікарню, доглядали могили родичів, проводили разом всі свята.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, дані про їх заінтересованість в результатах розгляду справи відсутні, ці показання логічні, взаємопов`язані, стосуються предмету доказування та не суперечать іншим доказам по справі.

За життя ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак своїх спадкових прав не оформив та помер.

Заявниця ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 , однак постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії 06 червня 2025 року державний нотаріус Чечельницької державної нотаріальної контори Вінницької області відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки нею не представлено документів, що свідчать про її право на спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги згідно зі статтею 1264 ЦК України.

Таким чином, встановлення даного факту необхідне заявниці для реалізації свого майнового права на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що аналізуючи подані до суду докази, як окремо кожен, так і в сукупності між собою, підтверджують доводи заяви та той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 315 ч.1 п.1, 316, 318, 319 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бершадська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя В. І. Губко