Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/2573/24

Провадження № 2/439/140/25

02 липня 2025 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Петейчук Б.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, ухвалив таке рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 звернулася до Бродівського районного суду Львівської області з позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з дворовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 від 11.12.2008 року, який зареєстровано в реєстрі за № 1856 недійсним.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивачка зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . На випадок смерті ОСОБА_3 заповідав її все своє майно. Нею вчасно було прийнято спадкову масу, як того вимагає чинне законодавство України. Частину майна позивачка успадкувала, а будинок з дворовими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 не успадкувала, оскільки нотаріус повідомила, що даний будинок був проданий 11 грудня 2008 року.

Її батько ніколи не повідомляв про цю подію та підозр ніколи не виникало у позивачки, оскільки батько прожив в даному будинку до кінці своїх днів, там же був зареєстрований. Інших власників ніколи не бачила, спорів ніколи не було щодо вище зазначеного майна.

В подальшому її стало відомо, що даний будинок був проданий ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 .

Крім того, як її стало пізніше відомо, ОСОБА_4 даний будинок продала своєму чоловікові ОСОБА_2 , який згодом виїхав з України і звідти не повертався.

Отже, на її думку ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 вчинила вище зазначений правочин у своїх інтересах та інтересах своєї сім`ї, оскільки, ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності, уклала договір купівлі-продажу від імені ОСОБА_3 зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , чим порушила вимоги ч. 3 ст. 238 ЦК України. Тому на підставі викладеного просить позов задовільнити.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

13 грудня 2024 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, подати відзив.

17 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки адвокат Казбулатова О. під час судового засідання позовні вимоги підтримала повністю, та вважає їх підставними та просить суд такі задовольнити. Адвокат Казбулатова О.М. зазначила, що позивачка не знала про продаж будинку, крім того ніхто з родичів та сусідів теж не знав, що будинок проданий. Крім ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності ОСОБА_3 , здійснила продаж будинку своєму чоловікові ОСОБА_2 , що суперечить законодавству України.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судовому засідання свідок ОСОБА_5 , повідомила що ОСОБА_3 є чоловіком її сестри та батьком позивачки. Він проживав до своєї смерті в даному будинку та мав співмешканку. Хто такий ОСОБА_2 вона не знає, оскільки в будинку адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 - тітка її чоловіка, про те, що ОСОБА_3 надав їй довіреність на продаж будинку, нічого не чула, та не знає.

Свідок ОСОБА_6 , повідомила що ОСОБА_2 є чоловіком рідної сестри, яка померла. Відповідача немає в Україні вже більше 14 років, оскільки він виїхав до росії. ОСОБА_4 була другою дружиною ОСОБА_7 , однак у 2024 році вона померла. Після одруження ОСОБА_2 на ОСОБА_4 , відносини в родині з відповідачем погіршились. Крім того, ОСОБА_8 є рідним дядьком нотаріуса Кривіцької М.А. Яким чином ОСОБА_3 видав довіреність ОСОБА_4 щодо вчинення дій від його імені, вона не знає, та ніколи не чула про те що будинок проданий. Оскільки до дня своєї смерті ОСОБА_9 проживав у тому будинку зі своєю співмешканкою, яка і надалі там проживає.

Свідок ОСОБА_10 , суду повідомила, що ОСОБА_11 , є дочкою її колишнього зятя ОСОБА_12 . Відповідача ОСОБА_2 вона не знає. ОСОБА_9 проживав за адресою: АДРЕСА_1 до дня своєї смерті з співмешканкою. В даному будинку ніхто, окрім ОСОБА_12 та його співмешканки не проживав.

Свідок ОСОБА_13 , суду повідомила, що ОСОБА_1 є її племінницею, відповідача вона не знає та ніколи про нього не чула. ОСОБА_14 є її троюрідним братом та сусідом. ОСОБА_3 , до дня своєї смерті проживав в будинку за адресою АДРЕСА_1 , зі своєю співмешканкою, яка і досі там проживає. ОСОБА_7 там ніколи не проживав, та вона його ніколи там не бачила. ОСОБА_4 є тіткою її чоловіка і про те, що ОСОБА_9 надав її довіреність на право розпоряджатися сім своїм майном вона не знає. ОСОБА_3 про продаж будинку їй ніколи не розповідав.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується наданою суду для дослідження копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 05 березня 2024 року.

Згідно із заповітом серії НСК № 905347 від 29 травня 2023 року, ОСОБА_3 все своє майно заповів своїй дочці ОСОБА_1 .

11 грудня 2008 року між ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності виданої 11 грудня 2008 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано в реєстрі за № 1856 та посвідчено приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівське області Кривіцькою М.А., що підтверджується наданою суду копією договору, заявами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та витягом до нього(а.с. 37-39).

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину серії ВМА №864932 від 14 листопада 2008 року, ОСОБА_3 успадкував від ОСОБА_15 житлового будинку АДРЕСА_1 та витягом з реєстру до нього (а.с.40-41).

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину серії ВМА №864932 від 14 листопада 2008 року, ОСОБА_3 успадкував від ОСОБА_16 житлового будинку АДРЕСА_1 та витягом з реєстру до нього (а.с.42-44).

Згідно із довідками № 1955 та 1954 від 24.11.2008 року, що видані виконкомом Пониковицької сільської ради, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою будинок АДРЕСА_1 та про те, що земельна ділянка під будинком не приватизована (а.с.45).

Згідно зі довіреністю від 29 березня 2008 року, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 управляти та розпоряджатися всім його майном (а.с.46-47).

Відповідно до свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 від 19 березня 1996 року ОСОБА_2 та ОСОБА_17 є чоловіком та дружиною. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_18 .

Відповідно до довідки Бродівської міської ради №58 від 13.03.2024 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою будинок АДРЕСА_1 . З ним проживав його син ОСОБА_19 , 2018 року народження.

Згідно із довідкою КП ЛОР «Золочівського МБТІ» № 649 від 30.10.2024 року, будинок АДРЕСА_1 , станом на 16.12.2008 року зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Мотиви суду.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 ст.202 ЦК України визначено, що правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно із ч.4 ст.202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, до яких належать: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним 6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Разом з цим, відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1,5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 у справі № 522/5850/19 зазначив, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Стаття 238. Цивільного кодексу України, передбачає, що 1) представником може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє; 2) представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє; 3) представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Стаття 321 ЦК України передбачає, непорушність права власності, а саме ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.10.2020 в справі №755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що "однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з ч. 3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є чоловіком та дружиною з 1998 року.

Представник за довіреністю ОСОБА_3 , ОСОБА_4 уклала із своїм чоловіком ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку відповідно до якого, продавець ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купів житловий будинок з дворовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Укладаючи такий договір, ОСОБА_4 діяла в інтересах своєї сім`ї, а отже і у своїх особистих інтересах, оскільки інтереси сім та її особистий інтерес у цьому випадку співпадає. Вказане стверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 від 11.12.2008, у якій вона прямо зазначає, що дії чоловіка відповідають інтересам сім`ї.

Таким чином, договір купівлі-продажу від 11.12.2008 укладений всупереч прямій забороні, яка встановлена ч. 3 ст. 238 ЦК України.

ОСОБА_4 отримавши доручення від ОСОБА_3 на управління та розпорядження усім його майном на підставі нотаріально посвідченої довіреності, відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України була обмежена в укладенні договорів, якщо такі укладалися у її інтересах. Тобто, обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_4 , який був встановлений довіреністю ОСОБА_3 від 29.03.2008 був обмежений прямою нормою Закону.

Таким чином, ОСОБА_4 вищезазначеною довіреністю із урахуванням вимог ст. 238 ЦК України не була уповноважена на вчинення правочинів у своїх інтересах, тобто не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який укладений 11.12.2008 повинен бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки в момент вчинення цього правочину не було додержано вимог, передбачених ч. 2 ст. 203 ЦК України.

Керуючись статтями 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, - задовольнити повністю.

Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з дворовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Криівцькою М.А. 11 грудня 2008 року, - недійсним.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.07.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Б.М. Петейчук