Дата документу 30.07.2025 Справа № 332/2690/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/2690/24 Головуючий у першій інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/1306/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Українна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У травні 2025 року позивач ТОВ " Фінансова компанія" ФІНТРАСТ УКРАЇНА" через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.02.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №3641073 про надання споживчого кредиту(далі кредитний договір), згідно умов якого , відповідачу було надано кредит в сумі 6000,00 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90% в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту.

13.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції » було укладено договір факторингу №13/09/2021 , згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Українські фінансові операції » права грошової вимоги за кредитним договором , укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем .

24.04.2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції » та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №24-04/2024-Ф , у відповідності до якого, ТОВ «Українські фінансові операції » відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором №3641073 від 09.02.2021 року.

Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення.

Заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем з врахуванням нарахованих відсотків та інфляційних втрат становить 21320,29 грн. Просили суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором в розмірі 19680,00 грн. , інфляційні втрати 1222,97 грн., три відсотки річних - 417,32 грн. та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал » заборгованість за кредитним договором №3641073 від 09.02.2021 року в розмірі 19680,00 грн, (заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 6000,00 грн. та заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 13680 грн.) , інфляційні втрати 1222,97 грн., три відсотка річних 417,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФінансоваКомпанія «ФінтрастКапітал » судові витрати в розмірі 1211,20 грн. судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області судовий збір в розмірі 1211,20 грн., який було сплачено на р/р UA 0008510 Казначейство України (ЕАП), ЄРДПОУ отримувача 37941997, одержувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап.Заводс./22030101, згідно платіжного документа від 01.05.2024 року № 4738.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду в чстині стягнення правничої допомоги скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову в стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга оббгрунтована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо стягнення відповідних витрат у цій справі; що відповідачка звертала увагу суду, на те, що Відповідачка не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з чоловіком шлюб розірваний. У Відповідачки скрутне матеріальне становище, у разі б якби вона була платоспроможною, вона б сплатила б суму боргу та не доводила цю справу до суду та до примусового виконання яке відбудеться через органи ВДВС.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру 30 мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.02.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №3641073 про надання споживчого кредиту,який бувпідписаний відповідачемза допомогоюелектронного підписуодноразовим ідентифікатором«С313860».(а.с.15-21). Згідно умов кредитного договору , відповідачу було надано кредит в сумі 6000,00 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90% в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «АвентусУкраїна» за Договором про надання споживчого кредиту №3641073 від 09.02.2022 року щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.

13.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції » було укладено договір факторингу №13/09/2021 , згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Українські фінансові операції » права грошової вимоги за кредитним договором№3641073 від 09.02.2021, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем .

Згідно п.1.1. Договору Факторингу, за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2. Договору Факторингу, перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами, скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора право вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

24.04.2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції » та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №24-04/2024-Ф , у відповідності до якого, ТОВ «Українські фінансові операції » відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором №3641073 від 09.02.2021 року.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 19680,00 грн. ( 6000,00 грн. тіло кредиту та 13680,00 грн. - нараховані проценти).

Рішення оскаржується та переглядається в частині вирішення питання щодо стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Суд першої інстанції враховуючи категорію спору, розмір задоволених позовних вимог та зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, дійшов висновку, що співмірною є компенсація витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої та дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката подано копії наступних документів: договору про надання правничої допомоги №28/03-2024 від 28.03.2025 року(а.с. 99-101), копією ордеру (а.с. 52), звітом про надання правничої допомоги від 29.04.2024 (а.с. 29), копією рахунку на оплату№2851-29/04-2024(а.с. 34), що, на думку колегії суддів, є достатніми для вирішення питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Зазаначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів щодо стягнення відповідних витрат у цій справі.

Стягуючи на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судові витрати, суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 141 ЦПК України відповідно до яких судовий збір у разі задоволеня позову покладається на відповідача.

Позов задоволено в повному обсязі, а загальна сума витрат на правову допомогу становить 10 000 грн.

Однак, суд першої інстанції, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, прийшов до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача, з чим в повному обсязі погоджується колегія суддів.

Посилання в апеляційній скарзі та не, що відповідачка не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з чоловіком шлюб розірваний, що у відповідачки скрутне матеріальне становище, у разі б якби вона була платоспроможною, вона б сплатила б суму боргу та не доводила цю справу до суду та до примусового виконання яке відбудеться через органи ВДВС, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені твердження не впливають на право позивача на відшкодування судових витрат пов`язаних з розглядом справи та не стосуються предмету доказування.

Таким чином, можна дійти висновку, що судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права та справа розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи.

Судом першої інстанції також враховано правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, за якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

З огляду на зазначене, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Судом першої інстанції вірно враховано, що позовні вимоги позивача визнано частково ґрунтовними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що співмірною є компенсація витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 липня 2025 року.

Головуючий

Судді: