ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року місто Київ

Справа № 362/6891/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12778/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року (ухвалено у складі судді Кравченко Л.М., дата складення повного рішення не вказана)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення селищної ради та державного акту про право власності на землю

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

21.11.2019 ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до суду із позовом до Глевахівської селищної ради Київської області (надалі - селищна рада), ОСОБА_2 (надалі - відповідач), у якому просила:

1) визнати недійсним рішення селищної ради № 229/11/V від 27.03.2007 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 на лінії 13 садівничого масиву «Глеваха-1» у розмірі 0,0599 га (надалі - спірна земельна ділянка, земля) ОСОБА_3 ;

2) визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯЖ № 047867 від 17.12.2007 на спірну земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 управлінням земельних ресурсів у Васильківському районі Київської області та скасувати його.

Позов обґрунтовувала тим, що оскільки позивач отримала державний акт на право власності на свою земельну ділянку 24.05.2002, а чоловік відповідачки набув право власності на спірну земельну ділянку лише у 2007 на підставі Державного акту на право власності, то саме межі земельної ділянки відповідачки частково накладаються на землю позивачки, що підлягає виправленню шляхом задоволення позову.

Також посилалася на рішення та постанови у справі № 362/884/16; технічний паспорт від 17.03.2000 та висновок судової експертизи від 24.03.2015.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Васильківський міськрайонний суд Київської області в задоволенні позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 27 травня 2025 року подала засобами поштового зв`язку через суд першої інстанції апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що суд вибірково поставився до врахування преюдиційних фактів, установлених у справі № 362/884/16, оскільки не звернув увагу та не зазначив у своєму рішенні, що суд апеляційної інстанції, висновки якого підтримав Верховний Суд, скасував рішення суду першої інстанції про задоволення її позовних вимог лише з підстави неналежного складу учасників справи (незалучення як відповідача ОСОБА_2 ). Водночас судами було встановлено, що фактична площа земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які знаходяться в садовому масиві «Глеваха-1», лінія 13, не відповідає площам, указаним у державних актах. Указаний факт також підтверджується висновком експертизи від 24 березня 2015 року.

Вказує, що суд безпідставно посилався на судові рішення у справі № 362/6701/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення порушення прав власності на земельну ділянку, оскільки предметом розгляду в цій справі було відповідність меж земельних ділянок державним актам, які в межах цієї справи не оскаржуються.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

23 червня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Качан В.В. подала відзив на апеляційну скаргу, у якій проти викладених у ній доводів заперечувала та просила їх відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Інші відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав установленим, що 27.11.2018 постановою Київського апеляційного суду у справі № 362/884/16 за скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради Київської області, управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, садового масиву «Глеваха-1», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, задоволено апеляційну скаргу, скасовано заочне рішення та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради Київської області, управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, садового масиву «Глеваха-1», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку (надалі - постанова).

Постановою встановлено, що:

- ОСОБА_1 , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 2 від 24.05.2002, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2001 № 2с-332 та договору дарування від 17.11.2001 № 3151, належить земельна ділянка для ведення садівництва у садовому масиві «Глеваха-1», площею 0,061 га, кадастровий номер :01:011:1472.

- ОСОБА_2 на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.2010 належить земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0599 га з кадастровим номером :01:011:0779, розташована у садовому масиві «Глеваха-1», лінія 13, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 047807 від 17.12.2007.

- Згідно наявних у матеріалах справи технічного паспорта від 17.03.2000, він виданий на садовий будинок АДРЕСА_1 , не містить плану земельної ділянки та погодження будь-яких меж земельної ділянки.

- Відповідно до розділу 1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України № 127 від 24 травня 2003 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773, технічні паспорти складаються на підставі матеріалів технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об`єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об`єктів; установлення вартості об`єктів.

- Отже, технічний паспорт на будинок не може бути належним доказом підтвердження погоджених меж спірних земельних ділянок та встановлення їх на місцевості.

- Заперечуючи проти позову, третя особа ОСОБА_2 зазначала, що рішенням апеляційного суду Київської області від 30.06.2015 р. встановлено порушення меж земельних ділянок саме з боку позивача, яка користувалася земельною ділянкою, площа якої була більшою, ніж зазначено у державному акті про право власності на земельну ділянку від 24 травня 2002 року.

- У підтвердження своїх заперечень ОСОБА_2 надала зазначене рішення та висновок комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 24.03.2015.

- Рішенням апеляційного суду Київської області від 30.06.2015 зобов`язано ОСОБА_1 відновити за власний рахунок стан земельної ділянки шляхом встановлення паркану в межах, визначених в Державному акті на право приватної власності на землю, серії ІV-КВ № 2, виданому 24.05.2002.

- Згідно висновку експертизи від 24.03.2015 спірні межі земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , які знаходяться в садовому масиві «Глеваха-1», не відповідають межам, що зазначені у державних актах та межам, встановленим в натурі (на місцевості); фактична площа земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , які знаходяться в садовому масиві «Глеваха - 1» смт. Глеваха Васильківського району Київської області, не відповідає площам, вказаним у державних актах.

- Експертами при проведенні дослідження було встановлено, що площа земельної ділянки, якою фактично користувалася позивач, становила 0,0618 га, що є більшою площею, ніж визначено у Державному акті про право приватної власності на землю, серії ІV-КВ № 2, виданому 24.05.2002 (0,061га).

- Також експертами було встановлено, що земельна ділянка, якою фактично користувалася ОСОБА_1 , накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 »

- Виходячи з вищенаведеного, суд зобов`язав відновити позивача межі своєї земельної ділянки відповідно до виданого позивачу Державного акту на право приватної власності на землю.

- За таких обставин, позивач повинна була надати докази у підтвердження того, що у результаті видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 047807 від 17.12.2007, були порушені її права, а земельна ділянка, надана ОСОБА_3 , яку успадкувала ОСОБА_2 , накладається на її земельну ділянку, яка була надана їй у 2002 році.

- Однак, таких доказів позивачем суду надано не було, а судом не було з`ясовано, в чому саме полягає порушення законних прав позивача видачею спірного державного акту та як саме будуть відновлені права позивача задоволенням даного позову.

- Крім того, поза увагою суду залишилася та обставина, що позивачем заявлено вимогу про фактичне позбавлення ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, однак ОСОБА_2 не була залучена до участі у справі, як відповідач.

30.06.2015 рішенням апеляційного суду Київської області за скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.04.2015 у справі № 362/6701/13ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення порушення права власності на земельну ділянку вирішено рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2015 скасувати та ухвалити нове, яким зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,0020 га, розташованою в садовому товаристві «Глеваха-1» лінія 13 ділянка № НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме відновити за власний рахунок стан земельної ділянки, який існував до порушення права, шляхом встановлення паркану в межах визначених в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 2, виданому 24 травня 2002 р. Глевахівською селищною радою (надалі - рішення).

Вказаним рішенням встановлено:

- Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 14093/14-41/4963/15-430 від 24.03.2015 спірні межі земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , які знаходяться в садовому масиві «Глеваха-1» лінія 13, не відповідають межам, що зазначені у державних актах та межам встановленим в натурі (на місцевості); фактична площа земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , які знаходяться в садовому масиві «Глеваха-1» лінія 13, не відповідають площам вказаних у державних актах; земельна ділянка, якою фактично користується ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку, яка занаходить в привтаній власності ОСОБА_2 накладання описано в дослідницькій частині висновку та зображено додатку № 1 до висновку; фактична межа земельної ділянки, що розташована в садовому масиві «Глеваха-1» лінія 13 ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер :01:011:0779, частково не відповідає межам, зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 047867 від 17.12.2007 року; невідповідність полягає в тому, що частиною земельної ділянки (площею 0,0020 га), яка належить ОСОБА_2 , фактично користується ОСОБА_1 . Фактичні межі та площа земельної ділянки, що розташована садовому масиві «Глеваха-1» лінія 13 ділянка № НОМЕР_2 , кадастровий номер :01:011:1472 не відповідають межам та площі земельної ділянки зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку ІV-КВ № 2 від 24 травня 2002 року; розташування будівлі сараю літ. "Б" на ділянці № НОМЕР_3 у садовому масиві «Глеваха-1» лінія 13 не відповідають п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", а саме:

?відстань від сараю літ. "Б" до фактичної межі із суміжною земельною ділянкою коливається в межах 0,25-0,48 м, що не відповідає п. 3.25* ДЕ 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільські поселень" (див. Додаток № 1 висновку);

?частина будівлі сараю літ. "Б" на земельній ділянці № 8 фактично розташована на сусідній земельній ділянці АДРЕСА_2 (див. Додаток № висновку);

?відстань на яку будівля сараю літ. "Б" заступає за межу (згідно державно акту) сусідньої земельної ділянки № НОМЕР_1 коливається в межах 0,39-0,48 м, категорично не відповідає п. 3.25* ДБН 360-92** " ІНФОРМАЦІЯ_1 і забудова міських і сільських поселень" (див. Додаток № висновку).»

- Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані у справі докази, що узгоджуються між собою, судом встановлено порушення ОСОБА_1 прав позивача шляхом самовільного зайняття частини земельної ділянки площею 0,0020 га, розташованої у садовому масиві «Глеваха-1» лінія 13 ділянка № НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2

- Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, вірно встановив обставини порушення прав позивача зі сторони відповідача. Однак вирішуючи питання про поновлення порушеного права, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що порушене право позивача може бути поновлене шляхом знесення паркану та будівлі, які споруджені з істотним порушенням будівельних норм та частково на земельній ділянці позивача.

- Зазначене право може бути поновлене шляхом зобов`язання відповідача встановити межі її земельної ділянки у відповідності до меж визначених в державному акті про право власності на землю.

- В той же час колегія суддів не вбачає підстав до знесення частини сараю відповідача.

- Відповідно до наданого суду договору дарування частки садового будинку від 17.11.2001 року відповідач ОСОБА_1 отримала в дар частину садового будинку з господарськими спорудами, в тому числі і з сараєм "Б".

- Згідно з технічним паспортом на садовий будинок АДРЕСА_4 , станом на 2001 рік, спірний сарай був збудований.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Філіповська В.В. апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Качан В.В. проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити з підстав, викладених у відзиві на неї.

Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, заяв чи клопотань до суду не подала, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України (т. 3 а. с. 239).

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

З урахуванням викладеного, приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності представника Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, переглянувши справу та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що:

- рішенням апеляційного суду Київської області від 30.06.2015 у справі № 362/6701/13ц та постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2018 у справі № 362/884/16, що набрали законної сили, учасниками в яких є ті самі особи, які беруть участь у цій справі, встановлено факт відсутності порушення ОСОБА_2 прав ОСОБА_1 щодо земельної ділянки № НОМЕР_3 на лінії 13 садового масиву «Глеваха-1»;

- інших доказів позивачкою не надано;

- зважаючи, що відмова в задоволенні позову пов`язана саме з відсутністю порушеного права позивача, не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів повністю погоджується із такими висновками суду з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Водночас позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17 викладено правовий висновок, що «преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення».

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 369/11118/17, від 08 листопада 2022 року у справі № 457/174/16-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 522/4958/16-ц.

Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14, від 20 квітня 2022 року у справі № 910/2615/18).

Суд першої інстанції правильно встановив, що рішенням апеляційного суду Київської області від 30 червня 2015 року у справі № 362/6701/13ц, яке набрало законної сили, та учасниками якої були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , установлено, що спірні межі земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , які знаходяться в садовому масиві «Глеваха-1» лінія 13, не відповідають межам, що зазначені у державних актах та межам встановленим в натурі (на місцевості); фактична площа земельних ділянок АДРЕСА_3 та № НОМЕР_1 , які знаходить садовому масиві «Глеваха-1» лінія 13 смт. Глеваха Васильківського раї Київської області, не відповідають площам вказаних у державних актах; земельна ділянка, якою фактично користується ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_4 , накладання описано в дослідницькій частині висновку та зображено додатку № 1 до висновку; фактична межа земельної ділянки, що розташована в с/т «Глеваха-1» лінія 13 ділянка № 10 смт. Глеваха Васильківського району Київської області, кадастровий номер :01:011:0779, частково не відповідає межам зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 047867 від 17 грудня 2007 року; невідповідність полягає в тому, що частиною земельної ділянки (площею 0,0020 га), яка належить ОСОБА_2 , фактично користується ОСОБА_1 .

Таким чином, установленою є обставина, що саме ОСОБА_1 фактично порушувала земельні права ОСОБА_2 через користування більшою площею земельною ділянкою, а не навпаки.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про неправильне посилання суду першої інстанції на рішення у справі № 362/6701/13, оскільки вказане рішення суду є преюдиційним для справи, що переглядається, та неврахуванням його судом становило би порушення як принципу повноти судового розгляду, так і юридичної визначеності.

Як у справі, що переглядається, так і у справі № 362/6701/13 головним доказом є висновок будівельно-технічної експертизи № 14093/14-41/4963/15-430 від 24 березня 2015 року, який покладений в основу рішення апеляційного суду Київської області у справі № 362/6701/13. Відповідно, посилання скаржника на цей висновок як підставу для задоволення позову ОСОБА_5 є неспроможними через встановлення в цьому висновку порушення прав саме ОСОБА_2 .

Неспроможними також є доводи апеляційної скарги щодо неповного (вибіркового) врахування судом першої інстанції преюдиційних обставин у справі № 362/884/16, якими скаржник вважає задоволення позову судом першої інстанції та «формальну» відмову в позові через неналежний склад учасників справи з огляду на таке.

Як було вказано вище, преюдицію становлять лише обставини, встановлені судовим рішенням, а не правова оцінка таких обставин, здійснена іншим судом. Відповідно, задоволення аналогічного позову ОСОБА_5 судом першої інстанції у справі № 362/884/16 не становлять будь-якої преюдиції для розгляду справи, що переглядається.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що вже були предметом оцінки в інших справах та рішення в яких набрали законної сили, а також власного (помилкового) тлумачення скаржником висновку будівельно-технічної експертизи № 14093/14-41/4963/15-430 від 24 березня 2015 року.

При цьому колегія суддів ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для зміни розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 24 липня 2025 року

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова