П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Київ

Справа № 761/18630/24

Провадження № 22-ц/824/8493/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 23 липня 2025 року

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Євграфової Є.П.,

серетаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Семчуком Сергієм Васильовичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року, постановлену у складі судді Кондратенко О.О., -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до відповідача: ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., в якому просив суд:

-визнати виконавчий напис №18795, вчинений 21 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року матеріали цивільної справи № 761/18630/24 (провадження № 2/761/2194/2025) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передано на розгляд за підсудністю до Господарського суду м. Києва, в провадженні якого перебуває господарська справа №910/6826/24, відносно ТОВ «Вердикт Капітал» про банкрутство.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Семчук С.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції вирішуючи питання про направлення справи за підсудністю до господарського суду не врахував, що предметом спору у цій справі є виконавчий напис, який не підлягає виконанню, проте суд першої інстанції в ухвалі від 13 січня 2025 року вказав, що даний спір є майновим спором.

Разом з цим суд першої інстанції не взяв до уваги ознаки майнового спору, які містяться у правовій позиції, викладеній у Постанові ВП ВС від 25.08.2020 року у справі № 910/13737/19.

Так, згідно правової позиції, викладеної у Постанові ВП ВС від 25.08.2020 року у справі № 910/13737/19 де Велика Палата вказала, зокрема, п.52. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Крім цього суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач ОСОБА_1 не визнає, що він не підписував договір на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис і він його оспорює у судовому порядку, а відтак вважає, що суд першої інстанції повинен був спочатку розглянути дану справу, а потім за результатами розгляду, прийняти певне рішення.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні в режимі відеоконфернцзв`язку представник ОСОБА_1 адвокат Семчук С.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді № 815131 від 30 вересня 2024 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ТОВ «Вердикт Капітал» порушено справу про банкрутство № 910/6826/24.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 24 липня 2024 року відкрито провадження у справі № 910/6826/24 про банкрутство ТОВ «Вердикт Капітал» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120938777).

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 ЦПК України).

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України (пункт 8 частини 1 статті 20 ГПК України).

З огляду на наведені норми процесуальних законів правильне визначення юрисдикції суду у цій справі залежить від змісту правовідносин та її учасників.

Згідно зі статтею 7 Кодексу України з питань банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (стаття 7 Кодексу України з питань банкрутства).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18 міститься висновок, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20) зазначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17).

Згідно з частиною 3 статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, тобто слід застосувати норми Кодексу України з процедур банкрутства, які є чинними на час перегляду справи.

Зі змісту вказаних норм випливає, що закон захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 905/2030/19 (905/1159/20) зазначено, що, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, Велика Палата Верховного Суду уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/2210/17, від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, від 15 грудня 2020 року у справі № 904/1693/19, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі № 334/5073/19.

З матеріалів справи вбачається, що стороною по справі є ТОВ «Вердикт Капітал» відносно якого відкрито провадження про банкрутство.

При цьому, предметом позову ОСОБА_1 є виконавчий напис нотаріуса № 18795 від 21 серпня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» , заборгованість у розмірі 83163,88 грн..

Тобто вимоги позовної заяви стосуються майнових прав ТОВ «Вердикт Капітал» та безпосередньо пов`язані з правовідносинами, що виникають внаслідок відкриття провадження про банкрутство.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про передачу справи на розгляд до Господарського суду м. Києва.

У свою чергу доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що позовні вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал» є немайновими,ТОВ «Вердикт Капітал» не є боржником відносно ОСОБА_1 є безпідставними та слідують з неправильного розуміння позивачем норм чинного законодавства.

Так відповідно до статті 1 Кодексу України з питань банкрутства вбачається, що боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Тобто, у розумінні Кодексу України з питань банкрутства боржником є особа відносно якої відкрито провадження про банкрутство.

У свою чергу такий боржник може бути як боржником так і стягувачам у інших правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи із викладеного оскаржувана ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

З огляду на викладене, відповідно до статті 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Семчуком Сергієм Васильовичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає .

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

Є.П. Євграфова