Справа № 286/676/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В. ,

з секретарем Грищенко Н. А.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Овруч цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в якому просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , без зареєстрованого шлюбу у період з 09 червня 2021 року по кінець 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати спільним майном подружжя (спільною сумісною власністю подружжя) - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці кадастровий номер::01:003:0063 по АДРЕСА_4 ; розподілити спільне майном подружжя (спільну сумісну власність подружжя) - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці кадастровий номер::01:003:0063 по АДРЕСА_4 ; визнати 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташована на земельній ділянці кадастровий номер::01:003:0063 по АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 ; визнати 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер::01:003:0063, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані зі сплати судового збору. Мотивує це тим, що з 20.09.2013 року до 09.06.2021 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають сина- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. З 10.06.2021 року по грудень 2024 року перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, тобто проживала разом з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний побут та бюджет, вели спільне господарство, фактично виконували права та обов`язки подружжя. За час спільного проживання і перебування у шлюбі на відповідача у 2014 році була оформлена земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_4 . На цій земельній ділянці побудовано будинок за рахунок спільних коштів з відповідачем та за допомогою її батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у тому числі і грошовими коштами було зроблено скважини, витрати на яку склали 100 000 грн.. Оскільки одразу сформувати бюджет вартості матеріалів та будівельних робіт відносно будівництва будинку вони не могли та не мали відповідних коштів одразу на все будівництво, вони будували будинок довгий час поступово, на протязі багатьох років, вкладаючи туди сили та спільний бюджет, який мали як подружжя. Кошти витрачали на оплату будівельних матеріалів та робіт з будівництва. Замовником матеріалів і робіт був чоловік, багато квитанцій та товарних чеків оформлено на відповідача, оскільки він був головним у їхній родині, але кошти, які йшли на оплату усього, що стосувалось будинку були їхніми спільними.

У судовому засіданні 17.07.2025 року позивач позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також, пояснила, що в червні 2021 року розірвали шлюб із відповідачем. Потім помирилися і проживали спільно сім`єю у її батьків. Будинок будував її батько за власні кошти, тобто був капіталовкладником. В серпні 2021 року поїхали з відповідачем та дитиною відпочивати на море. З вересня 2021 року по 24.02.2022 року проживали по АДРЕСА_5 на орендованій квартирі. В подальшому по 11.12.2024 року проживали у її батьків, спали разом, але спільного бюджету у них не було. Будівництво будинку зупинили з початку війни. 21.07.2025 року позивач надала заяву про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та долучила письмові судові дебати, в яких обгрунтовує свої вимоги на підставах викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав посилаючись на те, щоб не травмувати дитину сторони підтримували відносини, однак спільної сім`ї не було. Будинок є незавершеним будівництвом, непридатний для проживання. Будівництво будинку проводилось у період коли сторони разом не проживали.

Суд, врахувавши доводи позивача, заслухавши пояснення представника відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2013 року, який рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 09.06.2021 року у справі №286/1389/21, розірвано (а.с. 26-27).

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчать копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.25).

Відповідно до витягу з рішення сорок першої сесії VI скликання Овруцької міської ради від 16 липня 2014 року №156 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передбачених для передачі у власність і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), будівництва індивідуальних гаражів», ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , площею 0,0760 га, кадастровий номер :01:003:0063, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 86, 87).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №24922879 від 30.07.2014 видно, що за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , площею 0,076 га, кадастровий номер :01:003:0063, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 36-38).

07.05.2015 року відділом містобудування, архітектури та будівництва райдержадміністрації ОСОБА_3 було видано будівельний паспорт будівництва індивідуального житлового будинку, а 25.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до УДАБІ у Житомирській області із повідомленням про початок будівництва індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_4 (а.с.60-61, 88-96).

Крім цього, 08.09.2020 на заяву ОСОБА_3 відділом захисту довкілля, енергетики, інфраструктури, цивільного захисту, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Овруцької РДА було видано будівельний паспорт будівництва господарської споруди за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 62-82).

16.03.2021 року на замовлення ОСОБА_3 фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 виготовлено технічний паспорт на спірний житловий будинок (а.с. 43-59).

Копія договору № 21/ІХ та копії рахунків на оплату, видаткові накладні свідчать про придбання ОСОБА_3 будівельних матеріалів (а.с. 105-116).

На час розгляду справи спірний будинок є незавершеним будівництвом, право власності не зареєстроване, що не заперечується сторонами.

Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу вони із відповідачем проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вели господарство, будували будинок.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення ст. 74 СК України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №686/15993/21, від 09.11.2022 у справі №753/10315/19, від 16.11.2022 у справі №199/3941/20.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що є сусідкою позивача. Відповідач постійно проживав разом із позивачкою, були сімейною парою. Була у них на днях народженнях. В будівництво будинку вкладав батько позивача. Сама вона на будівництві не була. Був випадок, що відповідач не ночував декілька днів.

Свідок ОСОБА_8 показала, що сторони проживали у батьків позивача. Були сім`єю, приходили разом в гості, нормально спілкувалися. Будинок перестали будувати на початку війни. Зі слів позивача, їй відомо про гроші батька, які він вкладав у будівництво.

Свідок ОСОБА_9 показала, що має однакові відносини із сторонами. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживали разом у батьків позивача, відносини між ними були нормальні. Їй навіть не було відомо про їх розлучення. Будинок будували своїми руками, допомагали батьки позивача, батько вкладав гроші і сили, бурив скважину. Деякий час сторони проживали на ОСОБА_12 . Часто бачила відповідача з дитиною.

Факт спільного проживання сторін підтверджують також, фотокартки долучені до матеріалів справи, датовані 30.06.2021 року, 10.05.2024 та 23.08.2024 року.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд зазначає, що факт спільного відпочинку сторін сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не свідчать про те, що між сторонами склались та мали місце у вказаний період усталені відносини, які притаманні подружжю, що узгоджується із позицією Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц.

З огляду на викладені обставини, а зібрані у справі докази підтверджують факт проживання позивача із відповідачем однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з вересня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 по АДРЕСА_5 , а з 25.02.2022 року по 11.12.2024 року у батьків позивача по АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподілу майна подружжя, суд зазначає наступне.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1).

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма частини третьої статті 368 ЦК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388 цс15, від 27 травня 2015 року № 6-159цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15, від 12.04.2023 у справі №14-56цс22.

З огляду на те, що до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому позивач позовних вимог про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, що були витрачені на будівництво спірного будинку, не заявляла.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка передана відповідачу безоплатно у власність, на підставі рішення Овруцької міської ради, тобто є його особистою приватною власністю, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог про визнання її об`єктом спільної сумісної власності.

Оскільки, у задоволенні вимог про визнання права власності на будинок відмовлено, а вимоги про визнання права власності на земельну ділянку є похідними, то вони також задоволенню не підлягають.

Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 11802,88 грн., які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1211,20 грн..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, на підставі ст. ст. 3, 21, 57, 60-62, 68-70, 74 СК України, ст. ст. 319, 321, 331 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з вересня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1211,20 грн..

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч

Повний текст рішення складено 31 липня 2025 року