ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м.Суми

Справа №591/4578/19

Номер провадження 22-ц/816/772/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Зацепіна Віктора Сергійовича

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Юшкевич Євгенії Юріївни ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2024 року у складі судді Клименко А.Я. ухваленого в Суми,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нанка Тетяни Іванівни, про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є племінницею померлої ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, а саме: домоволодіння по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 була самотньою жінкою, чоловіка та дітей не мала.

31 травня 2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т.І. за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заведена спадкова справа після померлої ОСОБА_4 .

У цей же день, ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини за законом на користь своєї дочки ОСОБА_1 ..

Зазначали, що вони постійно доглядали за спадкодавцем, яка хворіла і у зв`язку з цим потребувала стороннього догляду, а ОСОБА_2 ніякої участі у догляді не приймав, протягом багатьох років не родичався з померлою сестрою, свідомо ухилявся від надання спадкодавцю допомоги та догляду, яких остання потребувала.

Посилаючись на вищевказані обставини, просили суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2024 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не врахувавши усі інші докази, окрім медичного висновку, які необхідні для обґрунтування позовних вимог, фактично обмежив доступ позивача до правосуддя, оскільки в інший спосіб захистити своє порушене право неможливо.

Звертає увагу суду на те, що відповідно до міжнародного та європейського права з прав людини поняття доступу до правосуддя зобов`язує держави гарантувати право кожної особи на звернення до суду (за певних обставин) до альтернативного вирішення спорів, з метою отримання юридичного захисту, у разі якщо права особи були порушені. Таким чином, це також право, яке допомагає особі домогтися реалізації своїх прав.

Вважає, що суд допустив порушення прав на справедливий суд та право на обґрунтоване рішення, оскільки не дослідив підстави для задоволення позовної заяви, які були зазначені в позовній заяві, роз`яснені у відповіді на відзив та озвучені у судовому засіданні свідками по справі.

Крім того суд залишив без уваги письмові пояснення ОСОБА_5 , а показання свідків щодо безпорадного стану померлої ОСОБА_4 проігноровано.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після її смерті відкрилася спадщина, що складається із домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 13, 17, т. 1).

29 серпня 2016 року та 31 травня 2016 року племінниця ОСОБА_1 , рідні сестра та брат ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Нанки Т.І. із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 66-67, 78, т. 1)

31 травня 2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т.І. за заявами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заведена спадкова справа після померлої ОСОБА_4 (а.с. 68, на звороті т. 1).

Згідно наданої позивачами суду медичної документації, ОСОБА_4 неодноразово зверталася за медичною допомогою до медичного закладу з приводу різних захворювань (а.с. 18-22, т. 1).

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає всіх дуже давно, так як вони її сусіди. Коли захворіла ОСОБА_4 , то вона бачила часто ОСОБА_3 , сестру померлої, і ОСОБА_1 , племінницю померлої. Ще до її хвороби її брат ОСОБА_9 держав у батьківській хаті свої вулики та порав на городі, також там стояла його циркулярна пилка, а коли вже сестра захворіла, то вона його бачила декілька разів, щоб він часто приходив до сестри, вона не бачила. Скільки вона лежача була, то пояснити вона не може.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснила, що знає позивачів по справі з 1975 року, так як проживала на одній вулиці з ними через 7 хат. Навіть у 2015 році разом з померлою ОСОБА_11 лежали в одній лікарні. В хату до померлої ОСОБА_4 не заходила. Бачила її тільки на вулиці, коли вона проводжала своїх родичів. Останнім часом брата ОСОБА_9 бачила 2 рази.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачами сукупності обставин, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, для усунення спадкоємця від права на спадкування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879св18), від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20 (провадження № 61-7573св21).

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Такий висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачами не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами факт ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю при можливості її надання, винної поведінки останнього (зокрема, відмови від надання допомоги спадкодавцю), а також перебування спадкодавця у безпорадному стані та його постійну потребу у такій допомозі саме від відповідача, які входять до сукупності обставин передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Крім того з наданої позивачами медичної документації не вбачається, що ОСОБА_4 знаходилася у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду.

За встановлених обставин справи та вимог закону, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від спадкування.

Відтак, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняЗарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 29 липня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов