КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Годько Інною Олегівною, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Притули Н.Г., повна ухвала складена 23 травня 2025 року,

у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 08 вересня 2017 року на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановив:

1. Короткий виклад обставин справи.

07 лютого 2025 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 104 500,00 Євро, що станом на день ухвалення рішення складає 2 947 653,54 грн.

Оскільки рішення суду набрало законної сили, 08 вересня 2017 року представник заявника отримав виконавчий лист для примусового виконання рішення суду.

Вказує, що виконавчий лист у встановлений для пред`явлення до виконання строк (з 13 червня 2017 року по 14 червня 2020 року) не був пред`явлений до примусового виконання.

Зазначає, що не пред`являв до примусового виконання виконавчий лист саме через запевнення боржника сплатити борг в добровільному порядку. З метою виконання рішення суду 12 грудня 2019 року між сторонами укладена мирова угода, за якою боржник зобов`язався виконати рішення до 21 листопада 2022 року. ОСОБА_2 лише частково виконав власні зобов`язання.

Вказує, що стягувач є іноземцем, що ускладнює процес реалізації права на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень та в подальшому повномасштабним вторгненням рф на територію України, заявник не міг приїхати до України та пред`явити виконавчий лист до виконання.

27 січня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ахметовою Л.Е. повернуто виконавчий лист без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском строку для пред`явлення до виконання.

Мотивуючи наведеним, просить визнати поважними причини пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документа до виконання; поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №761/24667/15 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 104 500,00 Євро, що станом на день ухвалення рішення складає 2 947 653,54 грн.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Відмовивши у задоволенні заяви, суд першої інстанції не установив поважних причин пропуску встановлених строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Суд зазначив, що під час розгляду справи ОСОБА_5 , починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, апеляційного, касаційного провадження та до отримання виконавчого листа мав уповноваженого представника, який міг пред`явити виконавчий лист до виконання.

Також суд відхилив посилання заявника на запровадження карантинних обмежень та воєнного стану, оскільки останній не довів належними та допустимими доказами, що він був позбавлений можливості пред`явити до примусового виконання виконавчий лист у зв`язку із введенням карантинних заходів.

Суд першої інстанції зауважив, що заявник не був позбавлений можливості направити засобами поштового зв`язку виконавчий лист для примусового виконання; обіцянка боржника виконати рішення суду добровільно не звільняє стягувача від обов`язку дотримуватися процесуальних строків.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Годько І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин у справі.

Посилається на поважність пропуску строку пред`явлення листа до виконання, а саме: іноземне громадянство стягувача, незнання законодавства, карантинні обмеження з 16 березня 2020 року, повномасштабне вторгнення рф з 24 лютого 2022 року ? усе це унеможливило вчасне звернення з виконавчим документом.

На переконання скаржника, наведені обставини відповідають вимогам частини?3 статті?433 ЦПК України щодо поважності причин пропуску строку.

Судом першої інстанції залишено поза увагою принцип обов`язковості виконання судових рішень.

Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

25 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Крекіна М.Д., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.

Посилається на необґрунтованість поданої апеляційної скарги. Суд першої інстанції правильно визнав, що підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання немає.

Зазначає, що посилання скаржника на обіцянку боржника виконати рішення добровільно та укладення мирової угоди від 12 грудня 2019 року є безпідставні, оскільки така угода не була затверджена судом, як цього вимагає частина 1 статті 434 ЦПК України. Вона не має юридичної сили і не може бути підставою для поновлення строку.

Посилання на карантинні обмеження також є безпідставними, оскільки стягувач не довів, що саме ці обставини об`єктивно перешкоджали зверненню до виконавця. Крім цього, приватні виконавці працювали під час пандемії, а лист міг бути направлений поштою.

Посилання на введення воєнного стану є безпідставними, оскільки строк на пред`явлення виконавчого листа сплив до початку повномасштабної війни. Скаржник не конкретизував, яким чином воєнні дії перешкоджали пред`явленню виконавчого листа до цього строку.

Також скаржник не надав жодного належного доказу, який би підтверджував причини пропуску строку. Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на порушення вимог статей 76-79, 81 ЦПК України.

Аргументи щодо іноземного громадянства та незнання українського законодавства є надуманими, оскільки стягувач мав представника на всіх стадіях розгляду справи, подавав самостійно пояснення та був обізнаний із перебігом процесу.

Мотивуючи наведеним, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат Годько І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_6 , підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Крекін М.Д. проти задоволення апеляційної скарги заперечували з мотивів, викладених у відзиві.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Годько І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , адвоката Крекіна М.Д., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Установлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року, частково задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в сумі 104 500,00 Євро, що станом на день ухвалення рішення складає 2 947 653,54 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

08 вересня 2017 року на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року видано виконавчий лист. Строк пред`явлення до виконання - 14 червня 2020 року (а.с. 63).

15 грудня 2024 року адвокатом Годько І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подано заяву про визнання та затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 12 грудня 2019 року про порядок виконання судового рішення у справі №761/24667/15-ц (том 2 а.с. 50-51).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року заяву про затвердження мирової угоди повернуто без розгляду (а.с. 54).

07 лютого 2025 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на пред`явлення до виконання виконавчого листа.

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку визначені у статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною 1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган; строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його прийняття.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції - частина 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Таке право стягувача передбачено також нормою статті 433 ЦПК України.

Зазначений строк є процесуальним, а отже, може бути поновлений за наявності поважних для цього підстав за заявою заявника.

Статтею 431 ЦПК України передбачено, що вирішення питань, пов`язаних із зверненням судового рішення до виконання, покладено на суд, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до статті 433 ЦПК України заяви стягувача про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів зробити висновок про їх поважність чи неповажність.

Досліджені колегією суддів апеляційного суду матеріали справи свідчать про те, що судове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року набрало законної сили 13 червня 2017 року, таким чином відлік строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання почався з 13 червня 2017 року та закінчився 14 червня 2020 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Частиною 1 статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

У справі, що переглядається колегією суддів, установлено, що стягувач у справі ОСОБА_4 є громадянином іншої держави (Республіка Польща) та проживає в Німеччині.

Матеріали справи містять текст мирової угоди від 12 грудня 2019 року, підписаної ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , згідно даних якої ОСОБА_2 визнав свої зобов`язання по виконанню судового рішення у справі №761/24667/15-ц, а саме по сплаті суми боргу перед стягувачем, що становить 104 500,00 Євро, що на день ухвалення рішення становить 2 947 653,54 гривень у повному обсязі. Зобов`язався та гарантував сплату стягувачу суму, зазначену у пункті 2 угоди, у термін до 21 листопада 2022 року ( том 2 а.с. 64-65).

Апеляційний суд приймає заперечення ОСОБА_2 та його представника адвоката Крекіна М.Д. в тій частині, що ця мирова угода не затверджена судом. Відтак, відсутні підстави уважати про врегулювання сторонами спору на основі взаємних поступок.

Проте, ОСОБА_2 не спростовував та підтвердив в ході апеляційного розгляду часткове виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року, вказавши, що сплачував борг окремими платежами до серпня 2023 року, що також підтверджується даними наявних в матеріалах справи розписок.

Таким чином, аналіз наданих матеріалів свідчить про те, що стягувач мав обґрунтовані сподівання добровільного та повного виконання боржником зобов`язань, покладених на нього рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 лютого 2020 року, Кабінет Міністрів України, починаючи з 12 березня 2020 року по всій території України встановив карантин (постанова від 11 березня 2020 року № 211 (зі змінами та доповненнями).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На території України на період дії карантину запроваджувалися певні обмежувальні протиепідемічні заходи, у тому числі, але не виключно, перетин державного кордону іноземцями без наявного поліса (свідоцтва, сертифіката) страхування, що виданий страховою компанією, яка зареєстрована в Україні, або іноземною страховою компанією, яка має представництво на території України чи договірні відносини із страховою компанією ? партнером на території України (асистанс), та покриває витрати, пов`язані з лікуванням COVID-19, обсервацією, і діє на строк перебування в Україні.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.

Підсумовуючи, слід констатувати, що стягувач є громадянином іноземної держави, який проживає в Німеччині, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 14 червня 2020 року, тобто в період запровадження на території України карантинних обмежень, з 24 лютого 2022 року на території України в ведено воєнний стан. Поряд з цим, установлено, що боржник в цей період не відмовлявся від виконання зобов`язань та періодично сплачував кошти в рахунок виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року).

У частині 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, не проаналізував доводи стягувача у їх сукупності в контексті обов`язковості судового рішення, відтак зробив помилковий висновок про відмову у задоволенні заяви.

З урахуванням наведеного, відповідно до статті 376 ЦПК України апеляційний суд робить висновок про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Годько Інною Олегівною, задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №761/24667/15-ц, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 28 липня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова