КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, у справі за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Руденко Олени Анатоліївни на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року в складі судді Журибеди О. М.,

встановив:

19.12.2024 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_3 на його користь аліментів на утримання двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Заява обґрунтована тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 11 лютого 2011 року по 21 жовтня 2021 року.

В шлюбі народилися діти - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З жовтня 2021 року вони з ОСОБА_1 проживають окремо, діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні та вихованні. ОСОБА_1 не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей.

24 грудня 2024 року Святошинським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

10.02.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Руденко О. А. звернулась до суду з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що батько дітей ОСОБА_2 кілька десятиліть фактично проживає у місті Києві, а не за місцем своєї реєстрації в с. Яланець Тульчинського району Вінницької області, де, за його твердженнями, знаходяться їх діти.

За таких підстав встановлення місця роботи або проходження служби, місця проживання ОСОБА_2 є вкрай важливим для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 не знала і не могла знати, що ОСОБА_2 буде приховувати від суду своє фактичне місце проживання у місті Києві.

Окрім того, істотною обставиною, що не була встановлена судом, є місце проживання дітей, на підтвердження чого ОСОБА_2 подав довідку №14-11-18/368 від 01.08.2024, виданою Томашпільською селищною радою Тульчинського району Вінницької області, яка видана за півроку до звернення до суду. Таким чином місце проживання дітей за цей період нічим не підтверджене і взагалі невідоме.

Спільні неповнолітні діти з народження зареєстровані разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується трьома витягами з реєстру територіальної громади за січень 2025 року.

Також істотною обставиною, яка не була встановлена судом, є видача Святошинським районним судом м. Києва судового наказу від 14 лютого 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання спільних дітей.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що місце проживання ОСОБА_2 та його місце роботи не мають значення для вирішення питання судом при розгляді заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Має значення той факт, що діти проживають з батьком та він їх утримує, а відтак має право на стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей.

При цьому суд взяв до уваги довідки, видані Томашпільською селищною радою Тульчинського району Вінницької області Яланецького старостинського округу про те, що ОСОБА_2 зі своїми дітьми дійсно проживали по місцю реєстрації свого батька та повністю перебували на його утриманні з 21.03.2022 по 23.08.2022 та з 25.10.2023 по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 .

07.05.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Руденко О. А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року та ухвалити постанову, якою скасувати судовий наказ від 24 грудня 2024 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд безпідставно задовольнив клопотання представника стягувача і долучив до матеріалів справи докази про місце проживання дітей, які не були надіслані ОСОБА_1 . Наявна в матеріалах справи квитанція свідчить про надіслання вказаних доказів до електронного кабінету представника боржника Руденко О. А. , яка не є учасником справи, за три години до початку судового засідання.

Надавши представнику стягувача час для ознайомлення з доказами, долученими стороною боржника, суд порушив принцип рівності громадян перед законом, поставивши одну сторону у привілейоване становище.

В порушення норм чинного законодавства, ніяким чином не обґрунтувавши, суд взагалі не розглянув клопотання сторони боржника про витребування доказів.

Судом не взято до уваги місце реєстрації дітей, а місце їх фактичного проживання встановлено на підставі неналежних та недопустимих доказів.

Також судом першої інстанції не було взято до уваги лист Міністерства оборони про те, що ОСОБА_2 призваний чи прийнятий на військову або альтернативну службу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, Святошинським районним судом м. Києва 14 лютого 2022 року був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 аліментів на утримання спільних дітей, що слугувало підставою для відмови ОСОБА_2 у видачі судового наказу.

Правом надання відзиву ОСОБА_2 не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 та/або її представник - адвокат Руденко О. А. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною п`ятою статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно із частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина перша та пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга стаття 423 ЦПК України). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (диву.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-549зц18)).

Судом встановлено, що в лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

14 лютого 2022 року Святошинським районним судом м. Києва у справі №759/2536/22 було видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.02.2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

В березні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання вказаного судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ - судовий наказ Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року у справі № 759/2536/22 (провадження № 2-н/759/70/22) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.02.2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року (справа № 759/2536/22) ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року залишено без змін.

Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилалась на те, що зареєстрованим місцем проживання її та дітей є адреса: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не проживає за місцем своєї реєстрації в с. Яланець Тульчинського району Вінницької області разом з дітьми.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За відсутності доказів того, що ОСОБА_1 не довела факту проживання дітей разом з нею станом на грудень 2024 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви та перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами.

Обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими, що, у свою чергу, виключає можливість перегляду судового наказу.

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що зареєстрованим місцем проживання дітей є місце проживання їх матері - ОСОБА_1 , оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, вирішальною обставиною для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з ним чи з нею самих дітей.

На підтвердження вказаної обставини батьком дітей надано довідку Ялинецького старостинського округу Томашпільської селищної ради від 01.08.2024 №14-11-18/368 про те, що ОСОБА_2 зі своїми дітьми з 23.10.2023 по теперішній час проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім цього, відповідно до довідки Яланецького ліцею Томашпільської селищної ради Вінницької області від 19.02.2025 №20, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно навчається у 5 класі Яланецького ліцею Томашпільської селищної ради Вінницької області.

Відповідно до характеристики на ученицю 5 класу Яланецького ліцею Томашпільської селищної ради Вінницької області, ОСОБА_7 навчається в ліцеї з 7 листопада 2023 року. Вихованням доньки займається батько, він приділяє належну увагу її навчанню і вихованню. Мати в вихованні дитини участі не бере.

Відповідно до довідки Яланецького ліцею Томашпільської селищної ради Вінницької області від 19.02.2025 №19, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно навчається у 7 класі Яланецького ліцею Томашпільської селищної ради Вінницької області.

Відповідно до характеристики на учня 7 класу Яланецького ліцею Томашпільської селищної ради Вінницької області, ОСОБА_11 навчається в ліцеї з 7 листопада 2023 року. Вихованням доньки займається батько, він приділяє належну увагу її навчанню і вихованню. Мати в вихованні дитини участі не бере.

Відповідно до відповіді ІНФОРМАЦІЯ_6 від 25.03.2025 №1933, ОСОБА_2 до лав Збройних Сил України ними не призивався. Згідно даних із автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи «Оберіг» ОСОБА_2 05.07.2022 взятий на військовий облік та призваний чи прийнятий на військову службу або альтернативну (невійськову) службу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що він дійсно служить в Збройних Силах України. Після того як мати вигнала дітей, його командування відпустило з Донецької області, він приїхав, забрав дітей та завіз до своїх батьків у Вінницьку область. Діти вирішили проживати там. Зараз його перевели на службу в Генеральний штаб, на посаду сержанта матеріального забезпечення. У нього субота та неділя вихідні, в п`ятницю після обіду його командир відпускає і він мчить до своїх дітей. На даний час він проживає в місті Києві. Під час канікул діти знаходяться разом з ним або в його сестри, яка мешкає в с. Гореничі, та перебувають на його утриманні.

У цій справі боржниця (мати) не надана належних та допустимих доказів, що спростовують доводи заявника (батька) щодо проживання дітей разом з ним.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 359/10050/19 викладено висновок про те, що «обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти».

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Святошинський районним судом м. Києва 24 грудня 2024 року, оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими обставинами в розумінні положень пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2024 року у справі № 334/6285/23 викладено висновок про те, що «тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин».

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі звернув увагу на те, що аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

При цьому, ЦПК України не передбачено можливість оскарження такого судового наказу в апеляційному порядку.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині прийняття доказів, які були направлені лише представнику боржниці та не завчасно, надання представнику стягувача часу для ознайомлення з доказами, долученими стороною боржника не можуть слугувати достатньою підставою для її задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, докази, які були долучені представником боржника до матеріалів справи, також були надіслані стягувачу засобами поштового зв`язку в день судового засідання - 27.03.2025, а тому за клопотанням його представника по справі було оголошено перерву для ознайомлення з цими доказами (а.с.31-33).

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Руденко Олени Анатоліївни залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.07.2025.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук