П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року місто Київ

справа № 359/3531/24

провадження № 22-ц/824/8480/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів-Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - приватний нотаріус Бориспільського нотаріального округу Дідок Сергій Іванович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Семенюти О.Ю., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати незаконними дії приватного нотаріуса Дідка С.І. щодо відмови у видачі їй свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати до вчинення дій.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . За час свого життя він не склав заповіт. Після його смерті спадкування здійснюється за законом і позивач є єдиним спадкоємцем. З метою оформлення своїх спадкових прав 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Дідку С.І. заяву про прийняття спадщини, ним була заведена спадкова справа № 4/2018. Однак 14 лютого 2024 року відповідач виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки 10 січня 2024 року ОСОБА_3 подала заяву про усунення позивача від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом. ОСОБА_3 не є заінтересованою особою, яка має право оспорювати право позивача на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 . Постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії суперечить вимогам чинного законодавства України та порушує цивільні права і законні інтереси позивача.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 призвело до неправильного вирішення спору, суперечить фактичним обставинам справи. Оскільки ОСОБА_3 не має статусу спадкоємця щодо майна померлого ОСОБА_2 , відповідно будь-які нотаріальні дії зі спадщиною батька позивача ніяким чином не можуть вплинути на інтереси ОСОБА_3 , яка не має підстав для обґрунтованої заяви нотаріусу для зупинення спадкового провадження.

Судом першої інстанції не застосовано норми Закону України «Про нотаріат», відповідно до п.9 ст.49 якого нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Порушення відповідачем прав позивача триває сьомий рік.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, зокрема про те, що встановивши, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 фактично існує спір про право на спадкування майна померлого, а також врахувавши те, що скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не поновить право позивачки на спадкування, оскільки не призведе до будь-яких юридично значимих для неї наслідків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Білик Г.І. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі та скасувати рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 та її представник - адвокат Литвинов О.Р. заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване залишити без змін. Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Дідок С.І. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в який просив призначену до розгляду 25 червня 2025 року справу слухати в його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О. І., вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 5 квітня 2018 року.

На день смерті спадкодавцю належав житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок № 90 від 6 грудня 2002 року та копією державного акту на право приватної власності.

Зі змісту інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №51671751 від 23 квітня 2018 року вбачається, що за час свого життя ОСОБА_2 не склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснюється за законом.

23 квітня 2018 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Дідку С.І. заяву про прийняття спадщини.

Нотаріусом була зареєстрована спадкова справа № 4/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №51671805 від 23 квітня 2018 року.

8 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Дідку С.І. заяву про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за законом.

14 лютого 2024 року приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Дідок С.І. виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з письмовою заявою заінтересованої особи ОСОБА_3 , яка звернулась до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, посвідчення якого просить інша заінтересована особа.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 14 лютого 2024 року приватний нотаріус Бориспільського нотаріального округу Дідок С.І. виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_3 подала позовну заяву про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, відтак вчинення нотаріальної дії було зупинено.

Оскаржувана постанова приватного нотаріуса Дідка С.І. станом на 14 лютого 2024 року є правомірною, оскільки між позивачем та ОСОБА_3 існує спір, а нотаріальна діяльність в якості свого предмета має безспірні справи щодо реалізації цивільних прав, як наслідок, нотаріус позбавлений можливості самостійно встановити розмір (склад) спадкового майна померлого ОСОБА_2 , за умови наявності спору між особами, які подали заяву про прийняття спадщини, який розглядається у порядку цивільного судочинства, та результати вирішення якого можуть безпосередньо вплинути на нього.

Таким чином, приватний нотаріус Дідок С.І. діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України, оскільки видача 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину за законом могла призвести до порушення майнових прав інших осіб.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, суд першої інстанції виходив із того, що суд не може підміняти органи, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Питання видачі свідоцтва про право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Стаття 34 Закону України «Про нотаріат» містить вичерпний перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси.

Згідно з статтею 42 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів.

Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії.

Строк, на який відкладається вчинення нотаріальної дії в цих випадках, не може перевищувати одного місяця.

За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Законами України можуть бути встановлені також інші підстави для відкладення або зупинення вчинення нотаріальних дій.

Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників;9) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій.

Нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (див. постанову Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19).

Судом першої інстанції встановлено, не спростовано матеріалами справи і сторонами те, що 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дідку С.І. із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого батька ОСОБА_2

8 жовтня 2018 року нею подано відповідачу заяву про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за законом

14 лютого 2024 року приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Дідок С.І. виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з письмовою заявою заінтересованої особи ОСОБА_3 , яка звернулась до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, посвідчення якого просить інша заінтересована особа.

З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що на час перегляду справи в апеляційному порядку в провадженні Бориспільського міськрайонний суду Київської області перебуває цивільна справа № 359/239/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Дідок С. І., про усунення від права на спадкування.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 8 лютого 2025 року відкрито провадження у цивільній справі № 359/239/24.

Ухвалою Бориспільського міськрайонний суду Київської області від 2 квітня 2025 року провадження по справі № 359/239/24 на час проведення експертизи зупинено.

Законом України «Про нотаріат» не передбачено виносити постанову про зупинення вчинення нотаріальних дій.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акту. Таке оскарження може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу (постанови Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21), від 20 грудня 2023 року у справі № 523/4642/22 (провадження № 61-13095св23)).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дідка С. І., із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за законом щодо майна померлого ОСОБА_2 , на що приватним нотаріусом Дідком С. І. було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ОСОБА_3 подано позов до суду про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, тобто існує спір.

Посилання сторони позивача на те, що ОСОБА_3 не є заінтересованою особою, оскільки не є спадкоємцем, є безпідставними, оскільки саме по собі існування спору дає підстави вважати особу, яка ініціювала такий спір, заінтересованою особою

Отже, оскаржувана постанова приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дідка С. І., про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 станом на 14 лютого 2024 року є правомірною, оскільки нотаріальна діяльність в якості свого предмета має безспірні справи щодо реалізації цивільних прав, як наслідок, нотаріус позбавлений можливості самостійно встановити розмір (склад) спадкового майна померлого ОСОБА_2 , за умови наявності спору між особами, які подали заяву про прийняття спадщини, який розглядається у порядку цивільного судочинства, та результати вирішення якого можуть безпосередньо вплинути на нього.

Таким чином, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Дідок С. І., діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України, оскільки видача 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину за законом могло призвести до порушення майнових прав інших осіб.

Оскаржувана постанова відповідача не порушує спадкових прав позивача, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України, а видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена згідно з частиною одинадцятою статті 67 Закону України «Про нотаріат», а лише свідчить про законність оскаржуваної постанови приватного нотаріуса на дату її прийняття.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобов`язання приватного нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину за законом.

Суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

В справі, яка переглядається в апеляційному порядку суд не може зобов`язати приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дідка С.І. видати ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

Такий висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним в постанові від 19 березня 2018 року у справі №754/16825/15-ц (провадження №61-3156св18) та в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №161/9939/17 (провадження №61-40053св18).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності обґрунтованих підстав для задоволення позову.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки рішення суду не підлягає скасуванню, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус