Єдиний унікальний номер справи 758/3477/19
Провадження №22-ц/824/153/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянського районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом відповідача про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16.11.2014 року. Від шлюбу народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з лютого 2012 року сторони проживають окремо. З моменту розірвання шлюбу участь відповідача у вихованні та утриманні сина поступово зменшувалась, і станом на 20017 рік відповідач взагалі повністю припинив здійснювати свої батьківські обов`язки щодо малолітнього сина. Внаслідок невиконання відповідачем добровільно батьківських обов`язків, 16.02.2018 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 . В порядку примусового виконання даного судового наказу відповідачем кошти не сплачуються, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.02.2019 року складає 44 779, 25 грн.

Окрім того зазначила, що в грудні 2017 року відповідач, зловживаючи своїми батьківськими правами щодо спілкування із сином ОСОБА_4 , використав таку зустріч з метою залякування та погроз у бік позивача. Внаслідок таких дій між сторонами виник конфлікт, який призвів до здійснення фізичного насилля відповідача по відношенню до позивача. В результаті чого адміністрацією школи, у якій навчається їх син було викликано наряд поліції.

31.07.2018 року Дарницькою у місті Києві РДА було видано розпорядження № 409, яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 .

Вбачаючи ухилення від батьківських обов`язків відповідачем, позивач 18.01.2019 року звернулася до Служби у справах дітей Деснянської у місті Києві РДА, з метою роз`яснити відповідачу про необхідність виконання ним батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_4 .

Позивач зазначила, що відповідач не бере участі в утримання та вихованні сина, а також обмежується від виконання будь-яких батьківських обов`язків, внаслідок чого весь тягар щодо утримання та виховання сина покладено на неї та виконується нею самостійно. Вона не чинила та не чинить будь-яких перешкод у спілкування відповідача з сином.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просила суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року позов задоволено.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, 02 травня 2023 року відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване заочне рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача. Вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та ухвалою від 13 червня 2023 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду.

08 червня 2023 року до апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване заочне рішення суду - без змін.

13.07.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі. В обґрунтування заяви заявник зазначав, що Деснянським районним судом м. Києва розглядається цивільна справа №754/5574/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Зазначає, що так як у вказаній справі ставиться питання про виключення з актового запису про народження дитини запису про ОСОБА_1 як батька дитини, дану справу неможливо розглянути до вирішення іншої, оскільки у разі задоволення позову про виключення запису про батька не буде підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. На підтвердження зазначеного відповідач надав до суду копію ухвали про відкриття провадження у справі №754/5574/23 та копію позовної заяви у вказаній справі.

13 липня 2023 року ухвалою Київського апеляційного суду задоволено заяву відповідача та провадження у справі зупинено до набрання чинності рішення у справі №754/5574/23.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року у справі №754/5574/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини залишено без задоволення. Зазначене рішення залишено без змін постановами Київського апеляційного суду від 11 червня 2024 року та Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 вересня 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року відновлено.

У судове засідання, призначене на 22.05.2025 року, з`явилися відповідач та представник відповідача.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла такого висновку:

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16.11.2014 року.

Від цього шлюбу в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 .

31.07.2018 року Дарницькою у місті Києві РДА було видано розпорядження № 409, яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно довідки № 60 від 29.03.2018, характеристики, виданих ЗНЗ І-ІІІ ст. «Гімназія № 34 «Либідь» ім. В. Максименка» Подільського району м. Києва, та довідки № 128/1 від 12.11.2018, виданої Спеціалізованою дитячо-юнацькою школою олімпійського резерву з футболу «Зміна» вихованням сина ОСОБА_3 займається мати - ОСОБА_2 , батько вихованням сина не цікавиться та не приймає участі у його вихованні, не цікавиться успіхами сина, батьківські збори не відвідує.

З відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Подільського району м. Києва на адвокатський запит № 403 від 06.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на обліку КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва та звертається з метою лікування чи проведення профілактичних заходів у супроводі своєї матері ОСОБА_2 . Звернення в супроводі батька дитини ОСОБА_1 не здійснювались.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Подільським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві вбачається, що з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але станом на 01.02.2019 року в нього є заборгованість, яка становить 44 779,25 грн.

Згідно з Висновку Служби у справах дітей Деснянського районної у місті Києві державної адміністрації від 15.10.2019 року, вказаний орган висловив доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.08.2019 року визначено місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги зазначив, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов`язки відносно сина не виконує; крім того в поданій ним заяві до компетентних органів він висловлює згоду щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина.

Основним доводом апеляційної скарги відповідача було те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою. За таких умов апелянт вважав, що в позові слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо при вирішенні справи суд зважає на те, що позивачем до суду надано ряд доказів, які свідчать про обґрунтованість її тверджень щодо невиконання відповідачем обов`язку з утримання та виховання дитини.

Зокрема позивачем подано до суду докази встановлення судовим наказом стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розрахунок заборгованості зі сплати аліментів про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Позивач також надала до суду рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року про зобов`язання ОСОБА_1 надати дозвіл на виїзд закордон малолітньому ОСОБА_3 у супроводі матері.

Крім того, до суду були надані довідка № 60 від 29.03.2018 року, характеристики, виданих ЗНЗ І-ІІІ ст. «Гімназія № 34 «Либідь» ім. В. Максименка» Подільського району м. Києва, та довідки № 128/1 від 12.11.2018, виданої Спеціалізованою дитячо-юнацькою школою олімпійського резерву з футболу «Зміна» вихованням сина ОСОБА_3 займається мати - ОСОБА_2 , батько вихованням сина не цікавиться та не приймає участі у його вихованні, не цікавиться успіхами сина, батьківські збори не відвідує.

З відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Подільського району м. Києва на адвокатський запит № 403 від 06.03.2019 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку КНП «ЦПМСД № 2» Подільського району м. Києва та звертається з метою лікування чи проведення профілактичних заходів у супроводі своєї матері ОСОБА_2 . Звернення в супроводі батька дитини ОСОБА_1 не здійснювались.

Також позивач надала до суду заяву від 18.01.2019 року, якою вона звернулася до Служби у справах дітей Деснянської у місті Києві РДА, з метою роз`яснити відповідачу про необхідність виконання ним батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_4 .

Вказані докази в своїй сукупності підтверджують невиконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків.

Дане питання було також предметом розгляду Служби у справах дітей Деснянського районної у місті Києві державної адміністрації, який за результатами перевірки дійшов висновку, що батько дитини свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання сина, не проявляє стосовно нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров`ям.

Таким чином, позивач довела наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Натомість доводи апелянта фактично залишились голослівними і жодним чином не підтверджені.

Зважає при вирішенні справи апеляційний суд і на суперечливу поведінку апелянта.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У ході розгляду справи апеляційним судом апелянт подав до суду заяву про зупинення розгляду даної справи до завершення розгляду справи №754/5574/23, в рамках якої він ініціював судовий позов про виключення із актового запису про народження ОСОБА_3 відомостей про апелянта як батька дитини.

Таким чином у вказаній справі апелянт взагалі заперечував свій зв`язок з дитиною, чим фактично підтвердив відсутність наміру виконувати щодо дитини батьківські обов`язки.

З огляду на викладене, позиція апелянта ОСОБА_6 у справі №754/5574/23 прямо протирічить його позиції в цій справі, де він зазначає про необхідність залишення в силі його зв`язку з дитиною.

Така суперечлива поведінка з точки зору суду додатково посвідчує відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько