Справа № 576/1261/25
Провадження № 2/576/430/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області

суддяУсенко Л.М.
секретар судового засіданняБірюк О.І.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні цивільну справу№ 576/1261/25
за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2
про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави
учасники справи та представники:
позивачне з`явився
представник позивачаадвокат Ковток О..В.
відповідачне з`явилась

ВСТАНОВИВ:

03.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останньої безпідставно набуті кошти в сумі 162 665,93 грн та судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що проживав разом з відповідачкою як чоловік та дружина. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_3 , і в актовому записі про народження ОСОБА_1 вказаний як батько дитини, оскільки на момент народження був упевнений у своєму батьківстві.

У травні 2011 року сторони зареєстрували шлюб, який вподальшому розірвано 01.12.2015 рішенням Кегичівського районного суду Харківської області.

Знаючи, що позивач не є батьком дитини, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області 01.12.2015 було винесене рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у розмірі 30% всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09.04.2025 виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису про народження ОСОБА_4 , припинено стягнення з позивача аліментів.

Отже, позивач вважає, що не мав сплачувати аліменти, а тому сплачені кошти відповідачка отримала без достатньої правової підстави.

Ухвалою суду від 11 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

В судове засідання відповідачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання, однак поштова кореспонденція була повернута суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. З огляду на те, що за місцем проживання ОСОБА_2 оголошена евакуація населення було додатково опубліковане оголошення на веб порталі «Судова влада» та на номер її телефону направлені смс-повістки, які доставлені абоненту.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які вказані в позові, просила їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, розглянувши позов в межах заявлених вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , про що складений відповідний актовий запис про народження № 05 від 15.07.2015 року виконавчим комітетом Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області; батьками дитини записані: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 . Батько дитини записаний відповідно до ст. 126 СК України і на момент народження дитини вважав себе біологічним батьком.

Вищевказані обставини встановлені рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09.04.2025 у справі № 576/408/25, яким задоволено позов ОСОБА_1 та виключено відомості про його батьківство з актового запису № 05 від 07 квітня 2011 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного виконавчим комітетом Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, припинено стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлених на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 01 грудня 2015 року по справі № 624/950/15-ц, з дня набрання даним рішенням законної сили (а.с. 8-10).

У довідці, виданій СТОВ «Надія» (а.с. 11), зазначено, що згідно виконавчих постанов було утримано з доходів ОСОБА_1 та перераховано на користь ОСОБА_2 наступні суми аліментів:

- з 01.02.2016 по 31.12.2016 9 913,52 грн;

- з 01.01.2017 по 31.12.2017 12 123,81 грн;

- з 01.01.2018 по 31.08.2018 6 640,25 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, сформованим Кегичівським ВДВС у Берестинському районі Харківської області станом на 12.05.2025 ОСОБА_1 заборгованості не має, у період з вересня 2018 по квітень 2025 регулярно сплачував аліменти (а.с. 12-16).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів (аліментів), позивач посилався на те, що у зв`язку з протиправними та недобросовісними діями відповідачки, останньою безпідставно були отримані кошти, а саме аліменти на утримання дитини, батьком якої не є відповідач, тому вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 1215 ЦК України.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у статті 180 СК України, за змістом якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З позивача у примусовому порядку стягувались аліменти на виконання рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 02.12.2015.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.

Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини.

В супереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено, що сплачені ним аліменти витрачались не на утримання дитини. Враховуючи, що дитина не має біологічно встановленого батька, який має обов`язок її утримувати, повернення отриманих за тривалий час аліментів може зашкодити інтересам дитини та поставити під загрозу її право на належний рівень життя та гармонійний розвиток її особистості.

З іншого боку, позивач знав, що в актовому записі про народження був записаний батьком дитини, виконував щодо неї батьківські обов`язки, не оспорював своє батьківство протягом тривалого часу.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме дитина є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги позивача про повернення добровільно сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України.

За відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів, які є власністю дитини та якими розпоряджалась її мати в інтересах дитини, відсутності доказів того, що аліментні кошти витрачались на утримання дитини несумлінно, при цьому стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів саме дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення їх з відповідача на користь позивача як безпідставно набутих.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76, 80, 81, 33, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 30 липня 2025 року.

Суддя Л.М. Усенко