Справа № 727/2981/25
Провадження № 2/727/944/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді: Літвінової О.Г.

За участю секретаря: Юрчишин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Чернівці звернулося Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК», яке є емітентом платіжних карток під торговельною маркою «Monobank», з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг від 31.07.2019 року.

Як зазначено у позовній заяві, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про надання банківських послуг, який оформлювався шляхом подання та підписання Анкети-заяви (в електронному вигляді), приєднання до Тарифів, Умов та інших документів. У межах цього договору Відповідачу було відкрито рахунок із встановленням кредитного ліміту у розмірі 60 000 грн. Кредит надавався у формі поновлюваної кредитної лінії з можливістю використання кредитних коштів через платіжну картку Monobank та мобільний додаток.

Підписуючи анкету-заяву, Відповідач погодилась із Тарифами, Умовами, Таблицею обчислення вартості кредиту та іншими документами, які визначають права і обов`язки сторін. Анкета містить відмітки про надання згоди на використання електронного підпису, ведення ділових відносин дистанційно, у тому числі підписання договору шляхом ідентифікації через мобільний додаток, а також підтвердження ознайомлення з усіма документами договору. Підключення до мобільного додатку, подальше використання картки та кредитного ліміту свідчать про фактичне укладення договору.

Відповідно до розділу 2 Умов та п. 5.11 клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж у визначені строки. Згідно з Тарифами, щомісячний мінімальний платіж становить 10% від загальної заборгованості (але не менше 100 грн). У разі несплати у визначений строк настає прострочення з відповідними наслідками, включаючи нарахування підвищених процентів, штрафів, неустойки та дострокову вимогу повернення всієї суми кредиту.

Як випливає з матеріалів справи, Відповідач, користуючись кредитними коштами, не виконувала у повному обсязі свої обов`язки щодо внесення обов`язкових щомісячних платежів. Внаслідок цього виникла прострочена заборгованість. Згідно з п. 5.18 Умов, у разі прострочення понад 60 днів банк має право вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі.

Банк неодноразово інформував Відповідача про порушення через мобільний додаток, SMS та електронну пошту, надсилаючи вимоги про усунення порушення у строки, передбачені договором. Зокрема, 29.06.2023 року Позивач направив офіційне повідомлення (паперове) про необхідність усунення прострочення та попередження про дострокове нарахування боргу. Водночас, Відповідач жодним чином не відреагувала, на контакт не виходила, вимоги не виконала, заборгованість не погасила.

Станом на 22.01.2025 року загальна сума заборгованості Відповідача за Договором становить 88 607,43 грн, з яких: тіло кредиту (основна заборгованість) 88 607,43 грн;

Таким чином, банк просить стягнути з Відповідача повну суму тіла кредиту у зв`язку з достроковим розірванням договору з ініціативи банку через істотне порушення строків виконання грошових зобов`язань.

Крім того, Позивач вказує, що неодноразово вжив заходів досудового врегулювання спору, передбачених ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», однак відповідач не пішла на контакт.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» (ст. 4), Позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що становить 1,5% від ціни позову (88 607,43 грн), про що свідчить квитанція.

Позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання банківських послуг від 31.07.2019 року у розмірі 88?607,43 грн, яка складається з тіла кредиту, а також судовий збір у розмірі 3?028,00 грн.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.03.2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 надала суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. У відзиві Відповідач вказала, що не визнає заявлену заборгованість та зазначила про відсутність письмового підтвердження укладення договору в установленій законом формі, зокрема кредитного договору із зазначенням усіх істотних умов, передбачених ст. 1056-1 ЦК України. Відповідач стверджує, що не мала змоги ознайомитися з умовами кредитування до укладення договору, не підписувала індивідуальні умови договору, анкета-заява не містить її особистого підпису або електронного підпису, а Тарифи та Умови, на які посилається позивач, не є підтвердженням факту згоди на застосування відповідних процентних ставок та штрафних санкцій.

Також Відповідач наголосила на недопустимості нарахування відсотків за кредитом у розмірі, який не погоджувався письмово, вказавши на відсутність в матеріалах справи підтверджень правомірності застосованої процентної ставки та механізму її розрахунку. Окремо зазначено, що Банк не надав доказів списання коштів із рахунків Відповідача чи доказів отримання нею кредитних коштів.

У відзиві ставиться під сумнів достовірність розрахунку заборгованості, вказується на відсутність внутрішніх первинних бухгалтерських документів, руху коштів по рахунку, підтверджень встановлення кредитного ліміту, та акцентується на розбіжностях у сумах, викладених у позовній заяві. Відповідач просить суд відмовити у стягненні кредитної заборгованості та в задоволенні позову в цілому, як необґрунтованого і недоведеного, а також залишити без задоволення вимогу про стягнення судового збору, посилаючись на п. 6 ч. 1 ст. 61 Конституції України.

У підтвердження своєї правової позиції Відповідач надала обґрунтовану правову аргументацію з посиланням на норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронні документи», судову практику Верховного Суду, зокрема постанови у справах № 755/18290/18, № 61-96188св19, № 61-51181св18, № 337/3890/20, № 200/5647/18 тощо.

Позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» подав до суду письмову відповідь на відзив Відповідача, у якій заперечив проти доводів, викладених у запереченнях на позовну заяву. У відповіді Позивач зазначив, що Договір про надання банківських послуг укладено з Відповідачем шляхом підписання анкети-заяви 31.07.2019 року, що підтверджується електронною ідентифікацією, верифікацією особи, а також подальшими діями Відповідача активацією платіжної картки, користуванням мобільним додатком Monobank, зняттям готівки та оплатами товарів і послуг.

Позивач звертає увагу, що на момент укладення Договору діяли Умови та Тарифи, оприлюднені на офіційному сайті Банку, і Відповідач приєдналася до них, що підтверджено її поведінкою як споживача банківських послуг. Також вказано, що кредитний ліміт було встановлено Відповідачу у встановленому порядку, а списання коштів із рахунку та нарахування зобов`язань підтверджено виписками та деталізованим розрахунком, які надані суду.

У відповіді на відзив Позивач спростував доводи про недійсність або недоведеність зобов`язань, наголосивши, що кредитні кошти фактично були надані Відповідачу та використані нею за призначенням, про що свідчить рух коштів по картці, у тому числі перекази, платежі та зняття готівки. Всі операції здійснено із застосуванням мобільного додатку, доступ до якого можливий лише після авторизації користувача.

Позивач навів посилання на положення Цивільного кодексу України, Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», судову практику Верховного Суду (зокрема, постанови у справах № 342/180/17, № 755/18290/18, № 761/11127/19, № 240/2548/21), які підтверджують допустимість електронного договору та законність надання банківських послуг у дистанційному форматі, з використанням електронного підпису та ідентифікації клієнта через OTP-код та мобільний застосунок.

У відповідь також зазначено, що твердження Відповідача про непоінформованість щодо умов договору є безпідставними, оскільки усі положення Умов і Тарифів були у вільному доступі, а сам факт користування кредитом свідчить про погодження з умовами договору. Надано також додаткові докази: анкета-заява, скріншоти мобільного додатку, форма підтвердження електронного документа, таблиці обчислення вартості кредиту, виписки про рух коштів тощо.

Позивач просить суд повністю відхилити аргументи, викладені у відзиві, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надала суду заперечення на відповідь на відзив, в якому виклала свою позицію щодо аргументів позивача. У запереченні відповідач повторно наголосила на відсутності належним чином укладеного письмового договору між сторонами, вказавши, що електронна форма договору не відповідає вимогам ст. 1056-1 Цивільного кодексу України. Вона підкреслила, що не підписувала індивідуальних умов, а надана анкета-заява не містить її підпису, у тому числі кваліфікованого електронного.

Відповідач також зазначила, що сам факт користування мобільним додатком або проведення операцій не може вважатися підтвердженням укладення договору у відповідній формі. У запереченні оспорюються посилання позивача на судову практику, обґрунтовується відсутність погодження істотних умов договору, зокрема розміру відсоткової ставки та штрафних санкцій. Також відповідач наголосила на відсутності належних доказів списання кредитних коштів саме на її користь, на сумнівності наданого розрахунку та непослідовності в позиції позивача.

У зв`язку з цим відповідач просила суд не враховувати доводи, викладені позивачем у відповіді на відзив, та відмовити у задоволенні позову як безпідставного і необґрунтованого.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, укладеним 31.07.2019 року шляхом приєднання відповідача до умов договору, що реалізується через мобільний додаток Monobank. Позивач зазначив, що у межах вказаного договору відповідачу було надано кредитний ліміт, яким вона скористалась, проте зобов`язання за договором належним чином не виконала. У зв`язку з простроченням платежів понад 60 днів банк скористався правом на дострокове стягнення усієї суми боргу. Станом на 22.01.2025 заборгованість відповідача перед банком становила 88?607,43 грн. Позовні вимоги обґрунтовано наданими банком документами, зокрема: анкетою-заявою, виписками по рахунку, розрахунком заборгованості, Тарифами, Умовами обслуговування та іншими додатками до договору.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечила проти задоволення позову, вказавши на відсутність належним чином укладеного кредитного договору. Зокрема, відповідач послалась на те, що не підписувала письмового договору, не погоджувалась на застосування конкретних умов кредитування, відсутні її підпис або кваліфікований електронний підпис, а також відсутні докази отримання кредитних коштів. Також відповідач вказала на відсутність погодження істотних умов правочину, зокрема розміру процентної ставки, та поставила під сумнів правомірність розрахунку заборгованості.

У відповіді на відзив позивач спростував доводи відповідача, наголосивши, що відповідно до чинного законодавства укладення договору в електронній формі є правомірним, а користування мобільним додатком, доступ до якого здійснюється після електронної ідентифікації, підтверджує факт укладення договору. Позивач також зазначив, що відповідач користувалася кредитними коштами, здійснювала платежі та операції, а отже підтвердила свою згоду з умовами договору. У якості обґрунтування правомірності дій банку позивач послався на практику Верховного Суду.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач повторно зазначила, що надані банком матеріали не підтверджують належним чином факт укладення між сторонами кредитного договору. Вона вказала, що банком не доведено погодження з боку відповідача істотних умов правочину, а також не надано доказів наявності зобов`язань у розмірі, який заявлено до стягнення. Відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову як необґрунтованого та недоведенного.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, пояснення позивача та відповідача, а також письмові пояснення у формі відзиву, відповіді на відзив та заперечення, суд приходить до таких висновків.

Суд установив, що підставою для звернення до суду із цим позовом є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання банківських послуг, укладеним 31.07.2019 року шляхом подання анкети-заяви та подальшого приєднання до Умов обслуговування та Тарифів, що регулюють порядок надання кредитного ліміту через мобільний додаток Monobank. Згідно з наданими доказами, банк надав відповідачу кредитний ліміт у межах встановленого договору, яким вона скористалася, що підтверджується деталізованими виписками з рахунку, інформацією про рух коштів, а також розрахунком заборгованості станом на 22.01.2025 року.

Суд бере до уваги, що укладення договору відбулося у формі, яка відповідає вимогам ст. 11, 638, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України. Укладання договору шляхом приєднання та використання електронних засобів ідентифікації (в тому числі OTP-паролів, SMS-кодів, підтвердження в додатку) не суперечить чинному законодавству України, що також узгоджується з положеннями Закону України «Про електронні довірчі послуги», Закону України «Про електронну комерцію» та практикою Верховного Суду.

Використання відповідачем мобільного додатку, активація картки, проведення платежів, а також зняття коштів із кредитного ліміту є належним підтвердженням факту вступу в зобов`язальні правовідносини з банком та користування споживчим кредитом. Суд вважає, що така поведінка є підтвердженням прийняття умов договору в розумінні ст. 642 Цивільного кодексу України.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності підписаного в паперовій формі договору, оскільки в матеріалах справи наявні документи, які свідчать про прийняття умов договору, фактичне отримання грошових коштів, а також використання кредитних ресурсів. Сама по собі відсутність традиційного письмового підпису не свідчить про недійсність правочину в умовах, коли взаємодія сторін відбувалася в електронному форматі з дотриманням процедур ідентифікації та авторизації.

Суд також враховує, що позивач надав виписки по рахунку, деталізований розрахунок заборгованості, скріншоти мобільного додатку, умови обслуговування, тарифну сітку та інші супровідні документи, які підтверджують як надання кредиту, так і його неповернення в установлений строк. Заперечення відповідача не спростовують наданих позивачем доказів, не містять доказів погашення заборгованості чи відсутності грошового зобов`язання. Доводи про недоведеність суми позову спростовуються розрахунками, які співвідносяться з наданими виписками.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.526, 527, 530, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ідентифікаційний код: 21133303, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19): заборгованість за договором про надання банківських послуг від 31.07.2019 року в сумі 88?607 грн 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3?028 грн 00 коп. на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ідентифікаційний код: 21133303, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г.Літвінова