Номер провадження: 22-ц/813/3031/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю.,Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання - Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2024 року,

за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтовуючи заяву тим, що збереження у власності квартири знаходиться під загрозою, у зв`язку з воєнними діями та можливою міграцією ОСОБА_1 , самостійно забезпечити тривале збереження права власності на квартиру шляхом встановлення власником заборони на вчинення реєстраційних дій з майном не може, оскільки така заборона може встановлюватися лише на короткий строк (15 днів) та потребує постійного поновлення, а у разі міграції не зможе поновлювати цей строк. Тому з метою збереження свого права власності на квартиру, просить: підтвердити наявність юридичного факту (заборони будь-яких юридичних дій з нерухомістю ОСОБА_1 ), а саме накладення арешту за заявою власника майна ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , який захистить її майнові права від будь-яких протиправних юридичних дій з її нерухомістю, форс-мажорних обставин воєнного стану, (тобто купівлю продаж, дарування, чи оренду), та на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав і нерухоме майно та їх обтяжень» вчинення будь-яких реєстраційних дій, будь-якими реєстраторами та нотаріусами без її згоди та відома, що має значення для охорони майнових прав, та інтересів ОСОБА_1 , та створення умов здійснення нею особистих майнових прав; на період, до її особистого звернення до суду з проханням зняти накладений арешт - заборонити будь-які юридичні дії з її нерухомістю (тобто, купівлю продаж, дарування, чи оренду, та вчинення будь-яких реєстраційних дій, будь-якими реєстраторами та нотаріусами) шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2024 року у відкритті провадження у справі вирішено відмовлено.

Відмовляючи у відкриття провадження по справі, суд першої інстанції зазначив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення таких фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Хоча зазначений у частині 1 статті 315 ЦПК України перелік справ, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки, а відтак їх можна визнати юридичними. Отже, і факт, який просить визнати заявник має вже існувати як правовий (потрібне лише його підтвердження), заявник повинен мати певну мету, а не будь-яку абстрактну (породжує виникнення, зміну чи припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій), і заявник має бути належним. Відповідно, суд першої інстанції виходив із того, що за змістом заяви її предметом є встановлення факту накладення арешту за заявою власника майна на квартиру. Власник квартири бажає, щоб на її квартиру було накладено арешт, оскільки боїться її втратити, а арешт за заявою власника є короткостроком. Проте їй потрібно так як вона бажає, - до її особистого звернення до суду з проханням зняти накладений арешт. Отже, факт який простить встановити заявник не існує взагалі, не встановлюється судом, а тому його встановлення в судовому порядку є неможливим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, в тому числі й порушення її прав та інтересів як власника нерухомого майна.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження по справі, зазначивши про відсутність факту, із проханням про встановлення якого звернулася заявниця, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, порушення майнових прав та інтересів гарантованих Конституцією України.

При цьому, скаржник зауважує, що згідно поданій заяві, остання просила встановити вже існуючий факт, проте не оформлений рішенням суду, який тягне для заявника певні правові наслідки, що безпосередньо зазначено в заяві про встановлення факту.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено учасникам процесу їх право на надання відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, шляхом її направлення на електронну пошту, зазначено останньою особисто в апеляційній скарзі як засіб зв`язку. Заінтересована особа - ОСОБА_2 отримав копію ухвали за допомогою засобів поштового зв`язку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа - ОСОБА_2 зазначив, що підтримує апеляційні скаргу, з оскаржуваною ухвалою не згоден, оскільки вона порушує права заявника як власника нерухомого майна. При цьому, стверджує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та зауважує, що метою звернення ОСОБА_1 до суду є саме захист права власності, який в умовах зміни, припинення або інших трансформаційних правовідносин унеможливлює припинення або інші трансформаційні правовідносини її права власності від будь-яких юридичних дій.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці дійшов висновку, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (п. 53 рішення від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі", заява № 28249/95).

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Разом з тим, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, наведений в ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть бути встановлені, не є вичерпною та в судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, що мають юридичне значення.

Юридичний факт - це передбачена законом або іншою нормою права конкретна обставина, з настанням якої виникають, змінюються або припиняються правовідносини. Іншими словами, це подія або дія, яка має правове значення і спричиняє певні юридичні наслідки.

Згідно ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначала, що просила суд встановити вже існуючий факт, проте не оформлений рішенням суду, який тягне для заявника певні правові наслідки, на що безпосередньо посилалася в заяві про встановлення факту. На вказані обставини заявник в тому числі й посилалася в заяві про встановлення юридичного факту.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, ОСОБА_1 , зазначала, що збереження у власності квартири знаходиться під загрозою, у зв`язку з воєнними діями та можливою міграцією ОСОБА_1 , самостійно забезпечити тривале збереження права власності на квартиру шляхом встановлення власником заборони на вчинення реєстраційних дій з майном, не може, оскільки така заборона може встановлюватися лише на короткий строк (15 днів) та потребує постійного поновлення, а у разі міграції не зможе поновлювати цей строк. Тому з метою збереження свого права власності на квартиру, просить: підтвердити наявність юридичного факту (заборони будь-яких юридичних дій з нерухомістю ОСОБА_1 ), а саме накладення арешту за заявою власника майна ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , який захистить її майнові права від будь-яких протиправних юридичних дій з її нерухомістю, форс-мажорних обставин воєнного стану, (тобто купівлю продаж, дарування, чи оренду), та на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав і нерухоме майно та їх обтяжень» вчинення будь-яких реєстраційних дій, будь-якими реєстраторами та нотаріусами без її згоди та відома, що має значення для охорони майнових прав, та інтересів ОСОБА_1 , та створення умов здійснення нею особистих майнових прав; на період, до її особистого звернення до суду з проханням зняти накладений арешт - заборонити будь-які юридичні дії з її нерухомістю (тобто, купівлю продаж, дарування, чи оренду, та вчинення будь-яких реєстраційних дій, будь-якими реєстраторами та нотаріусами) шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому, в якості додатків до вказаної заяви у відповідності до положень ст. 318 ЦПК України долучено копії заяв ОСОБА_1 як власника квартири АДРЕСА_1 про заборону вчинення реєстраційних дій від 04 вересня 2024 року, від 23 вересня 2024 року та від 16 жовтня 2024 року із зазначенням, що вказана заборона діє до 30 жовтня 2024 року. Тобто, на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказана заборона на вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно квартири № 6 , що перебуває у власності заявника, діяла, що підтверджується долученою заявою.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви вбачається наведення останньою підстав встановлення юридичного факту, обставини, яким особа обґрунтовує необхідність його встановлення, в тому числі й зазначення факту, із проханням про встановлення якого особа звернулася до суду. При цьому, на підтвердження наведених в заяві обставин, заявником долучено відповідні докази.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції посилався на положення ч. 1 ст. 186 ЦПК України, згідно якого суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, обґрунтовуючись відмову у відкритті провадження тим, що факт який просить встановити заявник не існує взагалі, не встановлюється судом, а тому його встановлення в судовому порядку є неможливим. Натомість, зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається здійснення перевірки наведених заявником підстав встановлення юридичного факту, яким остання обґрунтовує подану заяву, в тому числі й обставини на які вона посилається, що свідчить про передчасність висновків суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження згідно наведених положень ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

При цьому, слід зауважити, що відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2024 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко