К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року місто Київ

справа № 754/4297/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/10862/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Стрижеуса А.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Бабко В.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року АТ «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 86 878,19 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Позов обгрунтовано тим, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 08 грудня 2020 року на підставі кредитного договору № 8301 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 30 000 грн., який пізніше було збільшено до 50 000 грн.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов'язання належним чином довготривалий строк, у зв'язку з чим наявна заборгованість, яка станом на 01 лютого 2024 року становить 86 878,19 грн., з яких: 49 828,80 грн. - заборгованість за кредитом, 37 049,39 грн. - заборгованість за процентами.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити та стягнути заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року позов АТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість у розмірі 86 878,19 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, що є підставою для скасування рішення суду.

Вказує, що позивач втратив право нараховувати проценти за кредитним договором, починаючи з 28 липня 2023 року, звернувшись вперше до неї із письмовою вимогою про негайне повернення коштів за кредитним договором.

Також вказує, що роздруківка публічної пропозиції із сайту не може бути належним доказом погодження умов кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів, що саме ті умови розуміла відповідач, коли підписувала заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 8301.

Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження можливості позивача збільшувати кредитний ліміт за відсутності згоди позичальника.

Зауважує, що у наданому позивачем розрахунку заборгованості не зазначено, за якою процентною ставкою нараховувалися проценти, з якого періоду, а отже суд мав відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів.

Крім того зазначає, що відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку відповідача, остання фактично сплатила на погашення заборгованості 34 892,00 грн., що свідчить про сплату нею тіла кредиту, а відтак вважає, що вимоги позивача взагалі не підлягають задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.3 ч. 3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Положеннями частин 2, 4 ст.128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Крім того, у п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27.06.2017 у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03.10.2017 у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації.

Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 20 травня 2024 року.

28 березня 2024 року ОСОБА_1 направлено копію ухвали та судову повістку на адресу: АДРЕСА_1 , однак конверт з поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно протоколу судового засідання від 20 травня 2024 року сторони в судове засідання не з'явилися, оголошено перерву до 11 червня 2024 року.

20 травня 2024 року ОСОБА_1 направлено судову повістку на адресу: АДРЕСА_1 , однак докази отримання чи неотримання поштового відправлення в матеріалах справи відсутній.

Згідно протоколу судового засідання від 20 травня 2024 року сторони в судове засідання не з'явилися, оголошено перерву до 29 серпня 2024 року.

12 червня 2024 року судом здійснено запит щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1

09 липня 2024 року на запит суду надійшла відповідь, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом направлено ОСОБА_1 судову повістку на адресу: АДРЕСА_1 , та конверт з поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно протоколу судового засідання від 29 серпня 2024 року сторони в судове засідання не з'явилися, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 01 жовтня 2024 року.

Поштове відправлення на адресу АДРЕСА_1 (судова повістка) адресоване ОСОБА_1 повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно протоколу судового засідання від 01 жовтня 2024 року, сторони в судове засіданні не з'явилися, ухвалено заочне рішення.

Враховуючи викладене, матеріали справи не місять доказів отримання ОСОБА_1 ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток, які направлялися судом не на адресу місця реєстрації відповідача.

А відтак, судом першої інстанції порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , не повідомленої належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 08 грудня 2020 року підписала заяву №301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, чим беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb/ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговуване (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах.

У вказаній заяві ОСОБА_1 просила відкрити на її імя поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт у сумі 30 000,00 грн. Розрахунковий день 30 число місяця. Платіжна дата 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту 12 місяців. Зі спливом вказаного строку, дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. Розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Стандартна процентна ставка за договором складає 47,88%, реальна річна процентна ставка складає 47,88%.

Також, 08 грудня 2020 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено: сума кредитного ліміту - 30 000 грн.; строк кредитування - 12 місяців. Зі спливом вказаного строку, дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО; стандартна процентна ставка за договором складає 47,88% річних; реальна річна процентна ставка складає 47,88%.

Отже, підписуючи заяву №301 на приєднання до ДКБО ОСОБА_1 була обізнана про розмір та порядок нарахування відсотків у разі використання встановленого по картці кредитного ліміту.

Пунктом 2.2.5 Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.

Згідно п. 5.1.7. Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

У пункті 4.2.10. кредитного договору (Публічна пропозиція АТ "ПУМБ" на укладення ДКБО) передбачено право Банку вимагати дострокового виконання зобов`язань клієнта за договором у цілому або у визначеній Банком частці у разі не виконання клієнтом та/або довіреною особою клієнта своїх зобов`язань у випадках та порядку передбаченому договором або при не виконанні клієнтом інших зобов`язань перед Банком за іншими договорами.

Пунктом 5.15.2 кредитного договору (Публічна пропозиція АТ "ПУМБ" на укладення ДКБО) визначено, що Банк, крім інших прав, передбачених цим Договором, також має право вимагати від клієнта дострокового повернення наданого споживчого кредиту у випадках, передбачених законодавством України, а також при наявності інших визначених цим договором обставин, в тому числі, але не виключно в пункті 5.9. Розділу ІІ Договору.

Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту за договором № 301 від 08 грудня 2020 року, 08 грудня 2020 року кредитний ліміт встановлено 30 000 грн. В подальшому, кредитний ліміт змінювався, а саме: 19 березня 2021 року становив - 35 000 грн., 22 квітня 2021 року становив - 41 000 грн., 19 травня 2021 року становив- 47 000 грн., 15 червня 2021 року становив - 50 000 грн., 27 лютого 2022 року становив - 49 829,00 грн., 03 березня 2022 року - 50 000,00 грн.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 лютого 2024 року становить 86 878,19 грн., з яких: 49 828,80 грн. - заборгованість за кредитом, 37 049,39 грн. - заборгованість за процентами.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що остання користувалася кредитними коштами, та частково здійснювала платежі на погашення кредиту (тіла та відсотків).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, у звязку з чим утворилася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 49 828,80 грн.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за тілом кредиту матеріали справи не містять.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості по тілу кредиту в розмірі 49 828,80 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, АТ «Перший український міжнародний банк» направив ОСОБА_1 вимоги про сплату заборгованості №124 від 28 липня 2023 року (а.с. 105-106), в якій зазначено, що станом на 28 липня 2023 року заборгованість за кредитним договором № 301 становить 72 890, 24 грн. Погасити заборгованість необхідно протягом 3 днів з моменту отримання цього листа.

З огляду на викладене, у зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором позивач відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, надіславши вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, змінив таким чином строк виконання основного зобов`язання на 01 серпня 2023 року, тобто строк виконання умов кредитного договору щодо повного повернення кредитних коштів настав 01 серпня 2023 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19).

При цьому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.

Разом з тим, позивач крім заборгованості по тілу кредиту просив стягнути і заборгованість по відсоткам у розмірі 37 049,39 грн. нараховані станом на 30 січня 2024 року.

Строк виконання зобов`язання щодо дострокового повернення суми грошей настав 01 серпня 2023 року, а відтак, з цієї дати кредитор не мав підстав нараховувати проценти, передбачені кредитним договором.

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги, то колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості по відсотках у розмірі 25 022,37 грн., яка була нарахована в межах строку кредитування до 01 серпня 2023 року.

При цьому, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 02 серпня 2023 року до 30 січня 2024 року) слід відмовити.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів, що саме ті умови розуміла відповідач, коли підписувала заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 8301, оскільки вони спростовуються змістом підписаної нею заявою №301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості, який узгоджується з випискою по особовому рахунку відповідачки, яка відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупності з іншими доказами свідчить про отримання та користування ОСОБА_1 кредитними коштами, а факт часткового погашення заборгованості свідчить про фактичне визнання нею як кредитних правовідносин між сторонами так і виниклої заборгованості.

З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач не мав права без згоди відповідача збільшувати кредитний ліміт, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.1.5 частини 4 «Умови надання кредитного ліміту у формі Овердрафту та Кредитної картки з відновлювальною кредитною лінією» Розділу II «Послуги банку», при визначенні розміру Кредитного ліміту згідно «Умов надання та обслуговування «Автоматичного овердрафту з фіксованою сумою» та «Автоматичного овердрафту» (Додаток 2 до цього Договору), Банк керується внутрішніми нормативними документами Банку та законодавством України. Клієнту може бути встановлено лише один ліміт Овердрафту на умовах надання «Автоматичного овердрафту» або «Автоматичного овердрафту з фіксованою сумою» на розсуд Банку. Розмір Кредитного ліміту, встановлений Банком, повідомляється Клієнту шляхом надсилання йому SMS - повідомлення на Номер мобільного телефону Клієнта. У разі незгоди Клієнта із встановленим Банком розміром Кредитного ліміту, Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися у відділення Банку, в якому була оформлена Заява на приєднання до Договору та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду з розміром встановленого Банком Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію та скористався Кредитним лімітом після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку, згода Клієнта з умовами надання Овердрафту вважається підтвердженою.

Аналогічні положення щодо права банку змінити розмір кредитного ліміту містить підпункт 4.3.6.4 частини 4 розділу ІІ, а саме: банк має право змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.18. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після зміни розміру Кредитного ліміту або закриття Кредитного ліміту, згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою.

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту, АТ «ПУМБ» неодноразово збільшувало первісно встановлений ОСОБА_1 кредитний ліміт, однак остання не надала доказів на підтвердження того, що висловлювала свою незгоду зі зміною розміру кредитного ліміту. Навпаки, досліджена судом виписка по особовому рахунку з підтверджує факт здійснення платіжних операцій по картці (у розумінні ДКБО - внесення або зняття готівки, здійснення розрахунків у безготівковій формі та ін.) після зміни розміру Кредитного ліміту, що свідчить про згоду позичальника зі встановленим лімітом.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги і приходить висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 74 851,17 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 49 828,80 грн. та заборгованості по відсоткам у розмірі 25 022,37 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі по 2 097,80 грн.

З АТ «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 486,90 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 851,17 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 2 097,80 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 486,90 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: