Справа № 465/1931/25
Провадження 2/465/2231/25
РІШЕННЯ

Іменем України

25.07.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :

головуючого-судді Мартьянової С.М.,

при секретарі Безпяткової Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги,

в с т а н о в и в :

Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго», в особі свого представника, звернулося із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги, в якому просила суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 5966,64 грн, а саме за послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення в розмірі 2554,78 грн., за послуги з постачання гарячої води (витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання) у розмірі 3411,86 грн., а також 3028,00 грн. судового збору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачами послуг з теплопостачання.

Для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 ; відповідачам щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості наданих послуг.

Житловий будинок за вказаною адресою обладнаний вузлом обліку теплової енергії (тепловим лічильником).

Вказує, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Оскільки мешканці будинку АДРЕСА_2 не прийняли модель організації договірних відносин, тому між споживачами та ЛМКП «Львівтеплоенерго» вважаються укладеними індивідуальні договори про надання послуг.

Відтак, як зазначає представник позивача, з 01.12.2021 року з відповідачами є укладені індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання. Отже, споживачі (відповідачі у справі) зобов`язані оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги з теплопостачання.

Зазначає, що нарахування теплопостачальною організацією оплати за послуги з опалення місць загального користування співвласниками будинку, які відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обгрунтовані та носять обов`язковий характер.

Проте, всупереч встановленим вимогам відповідачі не сплачували за надані та спожиті послуги, внаслідок чого за період з 01.12.2021 по 31.10.2023 утворилась заборгованість у розмірі 5966,64 грн., а саме: за послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення в розмірі 2554,78 грн. та за послуги з постачання гарячої води (витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання) у розмірі 3411,86 грн.

Ухвалою суду від 24.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги. Призначено проведення засідання.

18.04.2025 року до суду від відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відзив мотивують тим, що відповідачі не укладали та не підписували індивідуальних договорів із позивачем на отримання відповідних комунальних послуг, а тому і немає підстав для виникнення зобов`язання з оплати. Відтак, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не надано суду жодного документа на підтвердження договірних відносин, не надано жодної квитанції-повідомлення, поданої на адресу відповідачів з вказівкою на надання послуг чи існування заборгованості.

Окрім цього, вказують, що оформлена позивачем довідка з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації не може бути належним доказом у справі, а єдиним офіційним документом, що підтверджує кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні є витяг з реєстру територіальної громади. Надані позивачем розрахунки заборгованості не можуть бути належними доказами того, що відповідачі отримували послуги з опалення місць загального користування та щодо витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, оскільки у них відсутні дані показників приладів обліку теплової енергії.

Вказують також, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є членами сім`ї загиблого Захисника України та відповідно користуються 50-процентною знижкою плати за користування всіма комунальними послугами, які їм надаються.

Також, у поданому відзиві покликаються на те, що з 2018 року весь під`їзд №2, зокрема і квартира АДРЕСА_3 відключена від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання; в квартирі відповідачів встановлено індивідуальне опалення; сходові клітки у вищевказаному будинку не обладнані мережею опалення, всі трубопроводи подачі гарячої води ізольовані. Зазначають, що оскільки в під`їзді №2 відсутні належні комунікації та не забезпечується циркуляція тепла й гарячої води, фізична можливість отримання цих послуг відповідачами відсутня, що в свою чергу унеможливлює покладення на них будь-яких фінансових зобов`язань за ці послуги.

14.05.2025 до суду від представника позивача до суду надійшли пояснення по справі, в яких зазначається, що відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Окрім цього, вказує, що позивач не заперечує той факт, що відповідачі відключені від мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання і не проводить нарахування по цих складових тарифу, а споживачу нараховуються лише витрати на опалення місць загального користування на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та постачання гарячої води, а також плата за абонентське обслуговування, оскільки вони від`єднані від системи теплопостачання. Відтак, нарахування за послугу здійснюється згідно вимог чинного законодавства і у відповідності до Постанови №830, Методики розподілу №315, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги і ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а тому вважають позовні вимоги обґрунтованими та законними.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, у позовній заяві та у поясненнях по справі просила позовні вимоги вважати обґрунтованими і законними та задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, у відзиві на позовну заяву просили відмовити у задоволенні позовних вимог, та просили розглядати справу у їх відсутність.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі зазначають, що їх квартира відключена від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, що не заперечується, також, стороною позивача.

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення ч. 2 ст. 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень ст. 10 цього Закону.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №529/613/17-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).

Положеннями статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Постановою КМУ від 21.08.2019 №830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Правила №830)

Згідно п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 за №830, фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення Споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, а також факт отримання послуги.

Абзацом 6 п.14 Правил №830 передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315. Відповідно до абз. 4 п. 24 Правил №830, Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. (абз. 1 п.32 Правил №830)

Згідно п.38 Правил №830, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).

Нарахування за послуги з теплопостачання місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не здійснює додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку) та в середині була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця. Підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення,а й трубопроводів та арматури.

Відтак, відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року.

Відповідачам проведено нарахування за опалення місць загального користування та обсяг теплової енергії на функціонування системи опалення відповідно до показників вузла комерційного обліку. Оскільки житло відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку, вони зобов`язані нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами.

Посилання відповідачів на те, що сходові клітки у будинку не обладнані мережею опалення, як на підставу неправомірності пред`явлення до відповідачів вимог про оплату за опалення місць загального користування є безпідставною, оскільки не підтверджують відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку, а також матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження даних тверджень.

Посилання представника позивача про те, що місця загального користування у вказаному будинку опалюються через систему центрального опалення не спростовані в ході судового розгляду.

Відповідно до статей 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять і послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон) учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 Закону). Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що до спільного майна багатоквартирного будинку належать, зокрема, і приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.

На підставі вищевикладеного, відповідачі, як власники квартири, яка обладнана системою індивідуального опалення, зобов`язані нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Встановлено, що 01.12.2021 між відповідачами та ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладено індивідуальні договори про надання послуги з постачання теплової енергії (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Також, згідно з пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 р. за №830 фактом приєднання Споживачами до умов договору є вчинення Споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєдання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги.

За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Зі змісту ст.ст.76-80 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до розрахунку, наданого стороною позивача, заборгованість за постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 по 31.10.2023 становить 2554,78 грн. та за постачання гарячої води за період з 01.12.2021 по 31.10.2023 становить 3411,86 грн.

Разом з тим, відповідно до Довідки відділу обслуговування громадян №9 управління обслуговування громадян ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області №1300-5212-6/52146 від 15.04.2025 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пільги.

Згідно вказаної довідки ОСОБА_1 користується 50-відсотковою знижкою плати за ЖКП, яка надається згідно ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для членів сімей Захисників і Захисниць України, які загинули (пропали безвісти), померли, яким надано статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Факт наявності у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пільг, встановлених п.5 ч.1 ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підтверджується також Посвідченнями серії НОМЕР_2 , виданого 27.04.2023 та серії НОМЕР_3 , вданого 27.04.2023.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» сім`ям загиблих (померлих) ветеранів війни та сім`ям загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України надаються такі пільги: 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами).

Відповідно до рішення Львівської міської ради №352 від 28 квітня 2017 року передбачено 50% знижка на комунальні послуги з міського бюджету, зокрема відповідно до п.5 цього рішення членам сімей осіб, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузій чи каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, яким надано статус члена сім`ї загиблого відповідно до законодавства України, 50% знижка плати за користування житлом та комунальними послугами у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житловими послугами, визначених законодавством України. Крім цього, відповідно до п.5.1 ця 50% знижка на плату за користування житлом та комунальними послугами надається додатково до 50% знижки плати за користування житлом та комунальними послугами, яка надається відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі мають право на пільги, встановлені п.5 ч.1 ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», що підтверджено належними доказами в ході розгляду справи. Однак, виходячи з того, що вищевказані посвідчення, які підтверджують право на пільги, видані відповідачам 27.04.2023, саме з цього періоду слід враховувати наявність даних пільг.

Таким чином, суд, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними та підлягають до часткового задоволення, а тому з відповідачів слід стягнути в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за надані послуги у розмірі 5313,12 грн. (за постачання теплової енергії 2482,24 грн. та за постачання гарячої води 2830,88 грн.)

Окрім цього, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи що позов задоволено частково, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 76-82, 89, 247, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.12.2021 по 31.10.2023 у розмірі 5313 (п`ять тисяч триста тринадцять) гривень 12 коп.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 2696 (дві тисячі шістсот дев`яносто шість) гривень 43 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування сторін:

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», місцезнаходження : м. Львів вул. Д. Апостола, буд.1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Мартьянова С.М.