КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8375/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Головка Олексія Ігоровича на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року (суддя Якимець О.І.) про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

у грудні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на частку 50% статутного капіталу ПП «Фарінгейт».

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що з 16 січня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З початком бойових дій, вона була вимушена виїхати за кордон, а після повернення до України проживає з чоловіком окремо.

Позивачка посилалась на те, що у 2024 році їй стало відомо, що відповідачем 27 липня 2023 року було набуто корпоративні права на 100% частки у статутному капіталі ПП «Фарінгейт». Згідно відомостей, що містяться з Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номінальна вартість 100 % статутного капіталу ПП «Фарінгейт», що належить відповідачу, становить 7 400 000грн, тому вартість 50 % корпоративних прав у даному підприємстві становить 3 700 000грн.

У лютому 2025 року представником позивачки було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на корпоративні права, що становлять 100 % частки статутного капіталу ПП «Фарінгейт» в розмірі 7 400 000грн та належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , та заборони суб`єктам державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо переоформлення права власності на корпоративні права, що становлять 100% частки статутного капіталу ПП «Фарінгейт».

Обґрунтовуючи подану заяву, представник позивачки зазначав, що частка ОСОБА_2 у статутному капіталі ПП «Фарінгейт» становить 100%, інших учасників у ПП «Фарінгейт» немає, тому існує реальний ризик самостійного відчуження ОСОБА_2 набутих ним майнових (корпоративних) прав або вчинення дій, спрямованих на зменшення вартості частки у статутному капіталі підприємства, що є

предметом спору. При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_2 , оскільки арешт корпоративних прав, які фактично перебувають у його володінні та використанні, не впливає на управління підприємством та здійснення господарської діяльності, а обмежуються лише можливістю розпоряджатись ними.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Головко О.І. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи.

Представник позивачки посилається на те, що відповідачем вже після подання даної позовної заяви про поділ майна подружжя, було укладено договір застави корпоративних прав ПП «Фарінгейт», які є предметом даного позову. Таким чином, відповідач фактично вчиняє дії щодо розпорядження спільним майном подружжя, право власності на яке зареєстровано на нього особисто. Водночас, з урахуванням розміру зобов`язання та строків його погашення, існує реальна вірогідність здійснення стягнення об`єкта застави до завершення розгляду позову про поділ спільного майна подружжя та набуття рішенням законної сили, що в подальшому унеможливить виконання судового рішення на користь позивачки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач ОСОБА_2 про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся за зазначеною у апеляційній скарзі адресою, однак судова повістка-повідомлення повернулось до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.70-71).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять іншої адреси місця проживання або місця знаходження відповідача ОСОБА_2 .

Виходячи з вищезазначених норм процесуального права, відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Головка О.І., який апеляційну скаргу підтримав, вивчивши копії матеріалів справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності достатніх підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на корпоративні права та заборони вчинення дій у зв`язку за недоведеністю та необґрунтованістю.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, за змістом наведених вище норм умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, які можуть призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є

достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин

справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібні правові висновки сформульовані також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 та від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21.

Позивачка звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя та просить визнати за нею право власті на 50% статутного капіталу ПП «Фарінгейт».

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову та зазначаючи об`єктивні обставини та припущення щодо обставин, які мають реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, позивачка зазначила, що вже після звернення до суду з позовом відповідачем був укладений договір застави корпоративних прав ПП «Фарінгейт», які є предметом даного спору. Таким чином, відповідач фактично вчиняє дії щодо розпорядження спільним майном подружжя, право власності на яке зареєстровано на нього особисто. Водночас, з урахуванням розміру зобов`язання та строків його погашення існує реальна вірогідність здійснення стягнення об`єкта застави до завершення розгляду позову про поділ спільного майна подружжя та набуття рішенням законної сили, що в подальшому унеможливить виконання судового рішення на користь позивачки в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 належить 100% частки корпоративних прав у статутному капіталі ПП «Фарінгейт» (с.с.12-18).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За таких обставин, відповідач, як власник ПП «Фарінгейт», може розпорядитися своїм майном у будь-який час, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що 4 лютого 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є. зареєстроване приватне обтяження на корпоративні права заставодавця, як учасника ПП «Фарінгейт» на підставі договору застави від 5 грудня 2024 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (с.с. 38-39)

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що право на частку у статному капіталі ПП «Фаренгейт» є предметом спору про поділ майна подружжя, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо переоформлення права власності на корпоративні права, що становлять 100% частки статутного капіталу ПП «Фаренгейт» може істотно ускладнити ефективний захист прав позивачки у випадку задоволення її позову.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову та не наведено належного обґрунтування не врахування доводів позивачки.

Разом з цим, вимоги позивачки про забезпечення позову також шляхом накладення арешту на корпоративні права,що становлять 100% частки статутного капіталу ПП «Фаренгейт» задоволенню не підлягають, так як у заяві не наведено обґрунтування необхідності застосування такого виду забезпечення позову та не зазначено, як саме невжиття цих заходів забезпечення даного позову, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що заборона суб`єктам державної реєстрації Міністерства

юстиції України вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо переоформлення права власності на корпоративні права, що становлять 100% частки статутного капіталу ПП «Фаренгейт» є достатнім та співмірним способом забезпечення даного позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у забезпеченні даного позову, неповно встановив обставини справи, не врахував наданих доказів, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Головка Олексія Ігоровича задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року скасувати, заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Головка Олексія Ігоровича задовольнити частково.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо переоформлення права власності на корпоративні права, що становлять 100% частки статутного капіталу ПП «Фарінгейт» (, місцезнаходження: місто Київ, вул. Фізкультури, 30в), які належать ОСОБА_2 .

В іншій частині заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук