Справа № 578/1214/24
Провадження № 2/591/1789/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Косар А. І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження судову справу єдиний унікальний номер:578/1214/24:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

предмет позову:спір про стягнення аліментів на дитину

без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами

та установив:

Виклад позиції позивача

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Краснопільського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Позов вона мотивує тим, що з 24.11.2012 по 12.07.2019 сторони перебували у шлюбі. Мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання сина, але не регулярно і в значно меншому розмірі, ніж визначено законом, тому її порушене право підлягає судовому захисту. Як їй відомо, відповідач є працездатною особою, тому уважає, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному нею розмірі. Відомості про наявність у відповідача інших утриманців у позивача відсутні.

Аргументи сторін

Відповідач подав відзив, в якому зазначив, що позов визнає частково. Не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини доходів. На даний час він проходить військову службу по мобілізації, отримує грошове забезпечення, частину з яких витрачає на своє утримання. Він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , мають спільних дітей доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також зазначає, що дружина здійснює догляд за донькою до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим не працює, тим самим перебуває на його утриманні.

Позивач подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Заперечує факт добровільного виконання відповідачем обов`язку по утриманню сина. Повідомлення відповідача, що на його утриманні перебувають дружина та двоє малолітніх дітей, не свідчить про неможливість сплачувати ним аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у взначеному у позові розмірі. Відповідач повідомив, що він проходить військову службу за мобілізацією, але ним не надано доказів його дійсного матеріального стану, щоб підтверджував неможливість надання матеріальної допомоги сину у заявленому позивачем розмірі. Діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають права компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 провадження № 61-1031 св21. Розмір аліменті, який вона просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу та суперечитиме її інтересам.

Процесуальні дії у справі

6 січня 2025 року Ухвалою суд залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 .

28 січня 2025 року Ухвалою суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

22 травня 2025 року рішенням №1105/0/15-23 Вища рада правосуддя передала територіальну підсудність судових справ Краснопільського районного суду Сумської області Зарічному районному суду міста Суми.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана справа передана на розгляд головуючому судді Косар Алевтині Іванівні.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Сторони перебували у шлюбі, який було розірвано Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2019 року у справі № 580/1328/19, яке набрало законної сили.

Мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у родині матері ОСОБА_7 та знаходиться на її утриманні.

ВідповідачОСОБА_2 з 18 лютого 2022 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , мають спільних дітей доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно даних військового квитка ОСОБА_2 проходить військову службу по мобілізації.

Дружина відповідача ОСОБА_4 знаходиться на обліку в УПСЗН виконкому Лебединської мр та отримує допомогу у зв`язку з народженням дитини.

/ас 5-9, 33-51/

Відповідно до статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує вимоги статті 80 ЦПК, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, чч. 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України /далі по тексту також СК/, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

У відповідності до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Як передбачено чч. Першою, другою статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина перша статті 180 СК).

Зважаючи на те, що відповідач є батьком дитини, він за законом зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому із відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою статті 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 184 СК, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Частинами першою, другою статті 182 СК встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів та зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу. Посилання відповідача на перебування на його утриманні дружини не підтверджується доказами. Надані докази підтверджують його сімейний стан та склад сім`ї.

З огляду на відсутність добровільної згоди між сторонами щодо порядку реалізації відповідачем обов`язку утримання доньки, відповідач зобов`язаний утримувати її у спосіб, визначений позивачем шляхом сплати аліментів.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При цьому, відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість сплати ним аліментів на утримання дитини саме у частці від заробітку платника аліментів.

При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку платника аліментів за вибором позивача, з якою проживає неповнолітній син, в силу вимог частини третьої статті 181 СК.

Відтак, з огляду на вибір позивачем способу стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька суд надає оцінку обґрунтованості визначеного позивачем розміру цієї частки.

Надаючи оцінку аргументам позивача суд зазначає, що позивачем не доведена можливість сплачувати відповідачем аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу).

Незважаючи на те, що рішення Верховного Суду є обов`язковими для інших судів, вони застосовуються лише у подібних правовідносинах. Рішення у справі 3 715/2073/20, розглянутій Верховним Судом 28 травня 2021 року, не є застосовним до поточної ситуації, щодо якої виник спір. Висновки Верховного Суду не релевантні до спірних правовідносин, оскільки у вказаній справі предметом позову був спір про зменшення розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Суд також виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку та перебуває на військовій службі.

Надаючи оцінку аргументам відповідача суд зауважує, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину є законодавчо встановленим орієнтиром найнижчої межі розміру аліментів. З огляду на відсутність добровільної згоди між сторонами щодо порядку реалізації відповідачем обов`язку утримання сина, відповідач зобов`язаний утримувати його у спосіб, визначений позивачем шляхом сплати аліментів. Однак суд зазначає, що визначення розміру аліментів, у разі подання відповідної позовної заяви, є дискрецією суду і такий визначається судом з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин (зокрема і з врахуванням обставин, передбачених статтею 182 СК).

Розрахунок аліментів на одну дитину, якщо у платника є двоє дітей від іншого шлюбу, здійснюється шляхом визначення загальної частки аліментів на всіх дітей, а потім розподілу цієї частки між ними. Законодавством передбачено, що на одну дитину аліменти становлять 1/4 (25%) від доходу, на двох дітей - 1/3 (33%), а на трьох і більше - 1/2 (50%). Оскільки у нашому випадку є двоє дітей, загальна частка аліментів становитиме 1/3 від доходу платника. Цю частку потрібно буде поділити порівну між усіма дітьми, тобто кожна дитина отримає 1/6 (або 16,5%) від доходу.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, зважаючи на встановлений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину та беручи до уваги приписи статті 13 ЦПК, суд уважає, що на утримання та виховання сина ОСОБА_3 необхідно стягнути з батька дитини ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, так як відповідає нормам Сімейного кодексу України та не порушує права та інтереси дитини. Даний розмір аліментів суд вважає, достатнім, обґрунтованим та законним.

В даному випадку позов подано до суду 16 грудня 2024 року, тому стягнення аліментів необхідно здійснювати з 16 грудня 2024 року.

Відтак позов слід задовольнити частково.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК рішення підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць.

Згідно з частиною першою статті 192 СК, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами

П.п.3 п.1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви майнового та немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення позивача до суду складає 1 211.20 грн.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК в зв`язкуіз тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (50 % *1 211.20 ) у розмірі 605.60 грн.

Керуючись ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 274, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , с. Рябушки Лебединського району Сумської області; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, від дня пред`явлення позову 16 грудня 2024 року і до досягнення ним повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 605.60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною 5 статті 268 ЦПК, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Інформація про сторони та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя А. І. Косар