ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Київ

справа № 757/57600/18-ц

провадження № 61-2437св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариствоКомерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у складі колегії суддів:Борисової О.В., Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь:

12 104,28 доларів США суми основої заборгованості за договором банківського вкладу;

13 417,51 доларів США нарахованих відсотків по договору за період з 13 жовтня 2007 року по 10 листопада 2018 року.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 12 жовтня 2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір № SAMDN2960 Вклад (Стандарт), за умовами якого вона внесла на депозитний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 12 104,28 доларів США. За умовами укладеного договору на внесені кошти нараховується 10% річних. У зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень банку на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році її рахунок було заблоковано та припинено нарахування відсотків. 06 листопада 2018 року вона звернулася з письмовою заявою до банку з вимогою про розірвання договору, яка отримана відповідачем 08 листопада 2018 року, проте відповіді відповідач не надав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN2960 (Стандарт) від 12 жовтня 2007 року у розмірі 25 521,79 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу у розмірі 12 104,28 доларів США та суму відсотків у розмірі 12 700,08 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави суму судового збору у розмірі 6 905,45 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

Компенсовано АТ КБ «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 299,48 грн.

28 вересня 2021 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 757/57600/18-ц про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми банківського вкладу у розмірі 12 104,28 доларів США та суми відсотків у розмірі 12 700,08 доларів США.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Депортаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. від 13 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 757/57600/18-ц, виданого 28 вересня 2021 року Печерським районним судом м. Києва.

15 листопада 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до апеляційного суду заяву, в якій просило роз`яснити постанову Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року у справі № 757/57600/18-ц, а саме:

1) чи мають суми, зазначені у резолютивній частині рішення суду, бути виплачені АТ КБ «ПриватБанк» позивачу з урахуванням податків та зборів, якщо такі суми підлягають обов'язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України;

2) за рахунок яких саме коштів АТ КБ «ПриватБанк», як податковий агент, зобов'язане сплатити податки та збори до державного бюджету, якщо суми, зазначені в резолютивній частині рішення суду, підлягають обов'язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України.

В обґрунтування заяви банк посилався на те, що суд своїм рішенням захистив право позивача на стягнення грошових коштів з АТ КБ «ПриватБанк», однак під час ухвалення рішення не врахував, що суми, які підлягають виплаті позивачу, є його доходом.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року заяву задоволено частково.

Роз`яснено, що зазначена у постанові Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року сума відсотків у розмірі 12 700,08 доларів США, яка підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , визначена без урахування податків.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з огляду на положення підпунктів 170.4.1 і 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 Податкового кодексу України та Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, банк або інша фінансова установа виступає у ролі податкового агента і автоматично здійснює нарахування та стягнення процентів за депозитом.

Отже, законом визначено імперативний порядок сплати податків та інших обов`язкових платежів на проценти за депозитним вкладом. Саме податковий агент здійснює нарахування та сплату цих платежів і є відповідальною за ці дії особою.

На підставі викладеного апеляційний суд,з метою належного виконання судового рішення, вважав за необхідне роз`яснити, що зазначена у постанові Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року сума відсотків у розмірі 12 700,08 доларів США, яка підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 визначена без урахування податків.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

26 лютого 2025 року AT КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким заяву задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення.

Доводи інших учасників справи

13 березня 2025 року від Міністерства юстиції України до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

19 березня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно із положеннями частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено до примусового виконання.

За змістом зазначеної статті незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

З наведеного вбачається, що необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення.

До аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 06 жовтня 2020 року усправі№ 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20).

Звертаючись до суду із заявою, банк просив роз`яснити судове рішення щодо питання оподаткування доходів, отриманих позивачем (стягувачем) за договором депозиту (вкладу).

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема встановлює вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку є податкові агенти.

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 170.4.1 пункту 170.4 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування. Податковим агентом у строки, визначені цим Кодексом для місячного податкового періоду, до бюджету сплачується (перераховується) загальна сума податку, нарахованого за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, із загальної суми процентів, нарахованих за податковий (звітний) місяць на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці. Доходи, зазначені у цьому підпункті, остаточно оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування.

Положення ПК України визначають поняття «пасивні доходи», яке означає, зокрема, такі доходи, як проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, а також встановлюють ставки податку на пасивні доходи до бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 164.2.8 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального оподатковуваного доходу платника податку включаються пасивні доходи особи.

У підпункті 14.1.268 пункту 14.1 статті 14 ПК України наведено перелік визначених законодавцем видів пасивного доходу. Одним із видів такого доходу є, зокрема, проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, на вклад (депозит) у кредитних спілках, інші проценти (у тому числі дисконтні доходи).

Визначення терміна «проценти» міститься у підпункті 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна. До процентів включається, зокрема, платіж за використання коштів, залучених у депозит.

Ураховуючи положення підпунктів 170.4.1 і 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 ПК України та Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку, затверджене постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, банк або інша фінансова установа виступає у ролі податкового агента і автоматично здійснює нарахування та стягнення процентів за депозитом.

Отже, законом визначено імперативний порядок сплати податків та інших обов`язкових платежів на проценти за депозитним вкладом. Саме податковий агент здійснює нарахування та сплату цих платежів

і є відповідальною за ці дії особою.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22).

При цьому слід ураховувати, що порядок нарахування та сплати зазначених вище платежів визначено відповідними нормативними актами та не потребує додаткового роз'яснення судом.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що зазначена у постанові Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року сума відсотків у розмірі 12 700,08 доларів США, яка підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , визначена без урахування податків.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом попередньої інстанції ухвалено судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов