УХВАЛА

25 липня 2025 року

м. Київ

справа № 754/2551/25

провадження № 61-8125 ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника першого відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в обласних прокуратурах Офісу Генерального прокурора Зубовського Юрія Анатолійовича про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року провадження у цій справі в частині вимог про зобов`язання заступника начальника першого відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в обласних прокуратурах Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора Зубовського Ю. А. або того, хто виконує його повноваження, передати звернення тому, кому вони адресовані, та повідомити про це позивача закрито.

Роз`яснено ОСОБА_1 право звернення із відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено.

21 травня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційні скарги на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року та рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 червня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

22 липня 2025 року ОСОБА_1 подав на офіційну електронну адресу Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2025 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та підлягає поверненню з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України. Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (провадження № 11-64заі21), у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 274/4944/20 (провадження № 61-393св22).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вживає провокативні висловлювання, які не притаманні для написання ділових документів, відображають зневажливе ставлення заявника до судової гілки влади та суддів, а також надає зневажливу, іронічну оцінку процесуальних дій та рішень у справі, та надає особисті характеристики суддям.

Зокрема, заявник зазначає:

«Усі негативні висловлювання про беззаконщиків вказані мною «ОБРАЗНО, МЕТАФОРНО»! Усі негативні висловлювання про підозр…- це просто «нехороша людина» і не більше!»; «Це наочно показує або «наплювательське» відношення суддів ап.суду до поданої ап.скарги інваліда армії 2 групи або це злочинна неуважність-байдужість до виконання своїх обов`язків сідді або …(істину причину я не знаю, тому і перераховую різні варіанти)… але ж у «дурнях» залишаюсь то я!!!»; «Також є доцільним зупинитись на нелицеприємних висловлюваннях в цій скарзі, бо різні люди підразумівають інколи різні речі - у мене НЕРВОВО-ХРОНІЧНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ, а за ЗАХВОРЮВАННЯ НЕ КАРАЮТЬ - ТАКУ ЛЮДИНУ ЛІКУЮТЬ (це знає навіть «дошкільня» - я звісно утрирую: це я про процесуальний примус», «…у такому разі, при моїй роздратованості (саме це записано у мед.хар-ці лікаря-психіатра) слів негодування з мого боку до таких негідників точно їм від мене не уникнути. До речі: це мені дозволяє ст.21 КУ у якій ніяких обмежень не введено! Вам все зрозуміло?» (мову, пунктуацію та шрифт оригіналу збережено).

Зазначене є виявом очевидної неповаги, не спрямоване на ефективний захист прав, свобод та інтересів заявника, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Такий виклад касаційної скарги є виявом неповаги до суду, а тому Верховний Суд констатує, що подання цієї скарги у цій редакції є зловживанням заявником його процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства.

Отже, Верховний Суд визнає подання ОСОБА_1 касаційної скарги виявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, у зв`язку із чим скарга підлягає поверненню заявнику.

Керуючись статтями 2, 43, 44, 260, 263, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника першого відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в обласних прокуратурах Офісу Генерального прокурора Зубовського Юрія Анатолійовича про відшкодування моральної шкоди вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь