РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року

місто Чернігів

Справа №751/4083/24

Провадження №2/751/526/25

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі:

головуючого - Ченцової С.М.

секретарі судового засідання - Соколовський В.В., Барбаш М. В.

учасникисправи:

позивач - ОСОБА_1 ( не з`явився)

представник позивача - адвокат Гупал Роман Миколайович

представниквідповідача - Лазаренко Владлена Володимирівна

розглянувшив порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

Представник позивача, адвокат Гупал Р.М., в інтересахОСОБА_1 звернувсядо суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про: визнанняпротиправним та скасування наказу №389/ос від 01.04.2022 року, в частиніпризупиненнядії трудового договору з позивачем, та стягненнясередньогозаробітку за час вимушеного прогулу з 01.04.2022 до 24.01.2024 року, в розмірі 2255535 гривень 75 копійок. Також, стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень та 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що 16.10.2020 між АТ «Укрзалізниця» та позивачем був укладений Трудовий договір № 303-2020, згідно якого ОСОБА_1 прийнятий на посаду менеджера в АТ «Укрзалізниця», до структурного підрозділу «Апарат директора з економічної та інформаційної безпеки».

21.01.2021, відповідно до наказу № 140/ос AT «Укрзалізниця» та додаткової угоди до Трудового договору від 16.10.2020 №303-2020, ОСОБА_1 було переведено на посаду менеджер-начальник відділу внутрішньої безпеки офісу з безпеки AT «Укрзалізниця» строком з 22.01.2021 до 24.01.2024.

До 24.02.2022 позивач належно та у повному обсязі виконував обов`язки, передбачені для менеджера-начальника відділу внутрішньої безпеки офісу з безпеки АГ «Укрзалізниця».

24.02.2022 AT «Укрзалізниця», у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, видало наказ № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою», відповідно до якого встановлено режим простою з 24.02.2022 до відміни, для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця»».

Відповідно до п.2.1 даного наказу працівникам апарату управління АТ «Укрзалізниця» дозволено перебувати не на робочому місці протягом простою та зобов`язано їх стати до роботи, за можливістю, наступного робочого дня після повідомлення про закінчення простою.

Позивач був ознайомлений з даним наказом та, згідно з п. 2.1 наказу, перебував не на робочому місці.

24.03.2022 АТ «Укрзалізниця» видано наказ № Ц-42/12-В «Про внесення змін до наказу АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 № Ц-42/6-В», були внесені зміни в частині періоду простою, а саме: для менеджера-начальника відділу ОСОБА_1 період простою був визначений з 24.02.2022 до 28.02.2022,таз 01.03.2022 до 31.03.2022.

З даним наказом позивач належно не був ознайомлений, дізнався про нього лише після отримання відповіді з АТ «Укрзалізниця» на адвокатський запит, а саме 10.04.2024.

01.04.2022 AT«Укрзалізниця» видано наказ №389/ос «З особового складу», відповідно до якого «у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами) воєнного стану, було припинено з 01.04.2022 року простій, введений наказом № Ц-42/6 від 24.02.2022 працівникам, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу.

Крім того, з 01.04. 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинено дію трудових договорів з працівниками, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу. Зокрема, призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 .

З наказом №389/ос від 01.04.2022 позивач, також належно не був ознайомлений та дізнався про нього лише після отримання відповіді з AT «Укрзалізниця» на адвокатський запит, а саме 10.04.2024.

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 09.01.2024 № 77/ос позивача було звільнено з посади менеджер-начальник відділу офісу з безпеки відділу внутрішньої безпеки АТ «Укрзалізниця» на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, укладеного на визначений строк.

З даним наказом позивач, також належно не був ознайомлений та дізнався про нього лише після отримання відповіді з AT«Укрзалізниця» на адвокатський запит, а саме 10.04.2024.

Позивач зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливіст надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, при цьому ці умови повинні існувати одночасно.

Позивач вважає, що у роботодавця була можливість забезпечити позивача роботою, в тому числі у дистанційному режимі, дійсних причин та підстав для призупинення дії трудового договору з ним не було.

З дня призупинення дії трудового договору до його звільнення з посади 24.01.2024позивач не отримував заробітної плати. Безпідставне та необґрунтоване призупинення дії трудового договору порушує права та інтереси позивача, є вимушеним прогулом, оскільки працівник позбавлений можливості працювати з вини роботодавця.

З огляду на викладене, позивач вважає наказ № 389/ос від 01.04.2022, в частині призупинення дії трудового договору протиправним, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню. Також, позивач вважає, що призупинення дії трудового договору за своєю правовою природою є фактичним відстороненням від роботи ( позбавленням права виконувати роботу за плату) та вимушеним прогулом.

У звязку з цим, на підставі ч.2 ст. 235 КЗпП України , просить стягнути

середнійзаробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2022 до 24.01.2024

( звільнення позивача за згодою сторін), урозмірі 2255535 гривень 75 копійок ( середньоденна заробітна плата за 39 робочих днів - 6179 грн 55коп помножена на 365 днів, тобто не більше як за один рік.

25.06.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому представник просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог ( т. 1 а.с.80-91).

Заперечення обґрунтовано тим, що позивачу стало відомо про призупинення дії трудового договору 19.04.2022, оскільки йому на особистий телефонний номер було направлено на Viber повідомлення про призупинення дії трудового договору. Також, інформація щодо призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 зазначалася в розрахункових листках заробітної плати, які щомісячно надсилалися на повідомлену ним особисту електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 Тому, позивачем пропущено строк, передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду з позовною заявою, оскільки позивач звернувся до суду у травні 2024 року, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Зазначають, що відповідно до наказу AT «Укрзалізниця» від 21.01.2021 №140/ос, та додаткової угоди до Трудового договору від 16.10.2020 №303-2020 ОСОБА_1 було призначено на посаду менеджер-начальник відділу внутрішньої безпеки офісу з безпеки AT «Укрзалізниця» строком з 22.01.2021 до 24.01.2024.

ОСОБА_1 у період з 22.01.2021 до 24.02.2022 виконувалась робота з питань опрацювання матеріалів щодо призначення кандидатів на вакантні посади Офісу з безпеки та інших підрозділів апарату управління Товариства, що підтверджується листом №ЦЦКБ-12/7251 від 11.06.2024.

У травні 2021 року Правлінням AT «Укрзалізниця» прийнято рішення щодо створення Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки, затверджено його організаційну структуру та Положення, при цьому визнано такими, що втратили чинність рішення Правління від 20.11.2020 (протокол №Ц-45/106 ком.т.) у частині затвердження організаційної структури Офісу з безпеки AT «Укрзалізниця» організаційна структура Офісу з безпеки та Положення про Офіс з безпеки (протоколом від 13.05.2021 №Ц-56/53 Ком.т.).

З червня 2021 року менеджеру-начальнику відділу внутрішньої безпеки офісу з безпеки AT «Укрзалізниця» не було підпорядковано жодного працівника, що підтверджується №ЦЦКБ-12/7251 від 11.06.2024.

Згідно з підпунктом 1.1.5. пункту 1 рішення правління AT «Укрзалізниця» (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) від 14.03.2022 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління AT «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію наступних заходів: призупинити прийом працівників до AT "Укрзалізниця", крім прийому на професії та посади, які безпосередньо пов`язані з рухом поїздів та забезпеченням безпеки руху, критично необхідні для забезпечення перевізного процесу та діяльності товариства, підрозділів відомчої воєнізованої охорони.

У зв`язку із викладеним, починаючи з 24.02.2024, завдання, які можна було доручити ОСОБА_1 у межах його повноважень були відсутніми.

Актом простою від 24.02.2022 засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, що зумовлено військовою агресією російської федерації проти України, з 24.02.2022 зупинена робота структурних підрозділів апарату управління AT «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання.

Згідно з наказом AT «Укрзалізниця» від 24.02.2022 № Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24.02.2022 до відміни для працівників апарату управління відповідно до додатку 1, до якого наказом AT «Укрзалізниця» від 24.03.2022 №Ц-42/12-В вносилися зміни.

Згідно з додатком 1, ОСОБА_1 встановлено режим простою з 24.02.2022 до 31.03.2022.

Відповідно до наказу AT «Укрзалізниця» від 01.04.2022 №389/ос, у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організувати процеси діяльності товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами) воєнного стану, керуючись ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів припинено простій ОСОБА_1 та призупинено з ним дію трудового договору з 01.04.2022 до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України від 15.03.2022 №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у діючій на той час редакції), 19.04.2022 ОСОБА_1 проінформовано засобами телефонного зв`язку про призупинення дії трудового договору, також інформація про призупинення дії трудового договору здійснювалося шляхом направлення розрахункових листів на електронну пошту позивача.

Оскільки ОСОБА_1 , згідно з додатковою угодою до Трудового договору від 16.10.2020 №303-2020 було призначено на посаду менеджера-начальника відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки AT «Укрзалізниця» з 22.01.2021 до 24.01.2024, відповідно наказом AT «Укрзалізниця» №77/ос від 09.01.2024 його було звільнено 24.01.2024.

Інформування ОСОБА_1 про припинення дії трудового договору AT«Укрзалізниця» здійснювалося, а копія наказу про звільнення йому направлялася.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначають, що у зв`язку з тим, що позивача не було незаконно звільнено або переведено на іншу роботу, підстави для застосування ч.2 ст. 235 КЗпП України відсутні.

Період часу з 01.04.2022 до 24.01.2024 не можна вважати вимушеним прогулом. Вважають, що якби з позивачем не було призупинено дію трудового договору, він би всеодно не працював, а перебував у простої і отримував дві третини встановленого йому посадового окладу, а не середній заробіток.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 гривень заперечують, оскільки є сумніви чи були такі витрати понесені фактично, а також чи є їх сума обґрунтованою.

19.08.2024 представником позивача Гупал Р.М. , через систему «Електронний суд», подано відповідь на відзив ( т. 1 а.с.206-210).

Представник позивача зазначає, що долучені до відзиву скріншоти переписки та копії розрахункових листів за квітень та травень 2022 року, жодним чином не доводять твердження відповідача про повідомлення позивача про призупинення дії трудового договору.

Про наявність наказу про призупинення дії трудового договору позивач дізнався лише після отримання його представником відповіді від відповідача на адвокатський запит, а зазначену у скріншоті переписку він не вів, та не отримував повідомлення про призупинення дії трудового договору.

Не відповідає дійсності також твердження представника відповідача про отримання позивачем інформації щодо призупинення дії трудового договору з ним з розрахункових листків заробітної плати, які нібито щомісячно надсилалися на повідомлену ним особисту електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 Зазначеною електронною поштою позивач не користується, жодного доказу її дійсності, а також приналежності позивачу до відзиву не долучено. Також, до відзиву не долучено

жодного доказу фактичного надсилання відповідачем, на зазначену електронну пошту, розрахункових листків заробітної плати ОСОБА_1 .

Крім того, долучені до відзиву копії розрахункових листків заробітної плати, не ¬містять відомостей про ненарахування заробітної плати у зв`язку з призупиненням трудового договору.

Позивач про порушення своїх прав дізнався лише після отримання відповіді з AT«Укрзалізниця», на адвокатський запит його представником, а саме - 10.04.2024.

На думку позивача, ним не були порушені вимоги ч.1 ст. 233 КЗпП України щодо строку звернення до суду та позовна заява була подана в межах строків, визначених чинним законодавством.

26.08.2024 представником відповідача, через систему «Електронний суд», подано заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а.с.223-243)

AT «Укрзалізниця» зазначає, що до суду надало докази на підтвердження того, що строк на звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, позивачем пропущено.

Товариством до матеріалів справи надано скриншот з месенджера Viber з якого вбачається, що 19.04.2022 року на телефонний номер ОСОБА_1 - НОМЕР_3 - направлено повідомлення наступного змісту: «Відповідно до наказу від 01.04.2022 № 389/ос з 01.04.2022 з Вами призупинено дію трудового договору до припинення або скасування воєнного стану в України. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин». На скріншоті повідомлення стоїть позначка, яка свідчить про те, що абонент якому відправлено це повідомлення з ним ознайомився. Після цього стоїть відповідь «Привет. Ок».

Про те, що телефонний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , який ним активно користується, свідчить та обставина, що цей номер телефону позивач зазначив як свій контактний у позовній заяві.

З доданих копій розрахунків заробітної плати вбачається, що з квітня 2022 року позивач не отримував заробітну плату: у графі «вид нарахування» за кодом «816» зазначено найменування виду нарахування - «Призуп. дії трудового договору», «сума» - не заповнена.

Зазначають, що навіть без ознайомлення з вказаними листами, неотримання заробітної плати мало б спричинити розуміння Позивачем порушення його трудових прав, зокрема права на оплату праці з тих чи інших причин. Позивач мав би поцікавитися причиною через яку йому перестали виплачувати заробітну плату.

Звертають увагу суду, що в позовній заяві ОСОБА_1 відсутні посилання на поважні причини, які заважали йому звернутися до суду в передбачений законом строк, тобто протягом трьох місяців з дня коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Посада, яку обіймав позивач, не належить до основних професій, без яких не може функціонувати Товариство.

Основні професії для відповідача - це такі професії як машиністи та помічники машиністів локомотивів, слюсарі з ремонту рухомого складу, провідники поїздів, оглядачі вагонів, чергові по станціях, складачі поїздів, монтери колії, машиністи колійних машин, електромонтери СЦБ та зв`язку, електромонтери контактної мережі тощо.

Приймаючи рішення про призупинення дії трудового договору з позивачем відповідач виходив з того, які категорії професій були першочергово необхідні для виконання перевізного процесу в період воєнного стану.

Зважаючи на зазначене вище, відповідач у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України був об`єктивно позбавлений можливості забезпечити ОСОБА_1 роботою, тому видання AT «Укрзалізниця» наказу від 01.04.2022 № 389/ос в частині призупинення дії трудового договору з позивачем здійснено у повній відповідності до статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

23.09.2024 представником позивача Гупал Р.М. через систему «Електронний суд» подано додаткові письмові пояснення (а.с.22-25, том 2).

ІІ. Заяви (клопотання) учасниківсправи та іншіпроцесуальнідії у справі.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20.05.2024 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.07.2024 підготовче судове засідання відкладено, за клопотанням представника відповідача судове засідання призначено у режимі відеоконференції.

19.08.2024 протокольною ухвалою суду, за клопотанням представника відповідача, підготовче засідання відкладено.

Ухвалою суду від 28.08.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.02.2025 провадження у справі зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційногоцивільного суду у складі Верховного Суду справи № 758/4178/22 (провадження № 61-6935сво24).

Ухвалою суду від 27.05.2025 провадження у справі відновлено.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, що викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та у додаткових письмових поясненнях ( т.2 а.с. 22-25).

Додатково пояснив, що про наявність наказу про призупинення дії трудового договору позивач дізнався лише після отримання його представником відповіді на адвокатський запит. До цього ОСОБА_1 вважав, що він працює. Додані до відзиву скріншоти вважає неналежними та недопустими доказами. Звертає увагу суду, що право призупинення дії трудового договору не є абсолютним. Мають бути умови, що підприємство не може надати роботу, а ОСОБА_1 не може виконувати таку роботу.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, з підстав зазначених у відзиві, запереченні на відповідь на відзив, та наявних у матеріалах справи доказах. Додатково пояснила, що у ОСОБА_1 не було у підпорядкуванні людей, йому доручалась певна робота. Станом на 24.02.2022 року не було можливості відповідно до діючих законодавчих чи нормативних актів призупинити роботу, у зв`язку з чим було прийнято рішення про простій. Робоче місце ОСОБА_1 було у м. Києві, де до 30.04.2022 року велися активні бойові дії. ОСОБА_1 знав, що з ним з 01.04.2022 року призупинено Договір, не отримуючи заробітну плату, він не звертався до підприємства з приводу порушення його прав. Щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зазначила, що ОСОБА_1 до звільнення залишався працівником АТ «Укрзалізниця», і підстав у цьому випадку застосовувати норми ст. 235 КЗпП немає. Крім того, позивач звернувся до суду з пропуском строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, оскільки дізнався про призупинення АТ «Укрзалізниця» 19.04.2022 року.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

16.10.2020 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - AT«Укрзалізниця») та ОСОБА_1 був укладений Трудовий договір №303-2020, згідно якого цей Договір не є контрактом у розумінні ч.3 ст. 21 КЗпП України. ОСОБА_1 , згідно вказаного Договору, прийнятий на посаду менеджера Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки AT«Укрзалізниця», та знаходиться у підпорядкуванні директора з економічної та інформаційної безпеки AT«Укрзалізниця». Строк дії договору з 20.10.2020 до 21.10.2021 ( т.1 а.с.111-118 ).

Відповідно до додаткової угоди № 1 до Трудового договору № 303-2020 від 16.10.2020 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та ОСОБА_1 від 22.01.2021 внесено зміни до пункту 1.3 розділу 1 Трудового договору, виклавши такий у наступній редакції: «Працівник переводиться на посаду менеджера-начальника відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки з 22 січня 2021 року», внесено зміни до пункту 7.1 розділу 7 Трудового договору, виклавши такий у наступній редакції: «Цей Договір діє з 16 жовтня 2020 року до 24 січня 2024 року включно» (т.1 а.с.119)

Згідно з наказом (розпорядження) про переведення на іншу роботу №140/ос від 21.01.2021 ОСОБА_1 переведено на роботу з 22.01.2021 до 24.01.2024 включно за строковим трудовим договором, у зв`язку з обставинами особистого характеру (т.1 а.с.18).

24.02.2022 AT«Укрзалізниця», у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, видано наказ № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою», згідно якого було встановлено режим простою з 24.02.2022 до відміни для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця»».

Відповідно до п.2.1 даного наказу дозволено працівникам апарату управління АТ «Укрзалізниця» перебувати не на робочому місці протягом простою та зобов`язано їх стати до роботи, за можливістю, наступного робочого дня після повідомлення про закінчення простою (т. а.с.19).

24.03.2022 АТ «Укрзалізниця» видано наказ № Ц-42/12-В «Про знесення змін до наказу АГ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 № Ц-42/6-В». Згідно з даним наказом внесені зміни, в частині періоду простою, а саме: для менеджера-начальника відділу ОСОБА_1 період простою був визначений з 24.02.2022 до 28.02.2022 та з 01.03.2022 до 31.03.2022 (т.1 а.с.21)

01.04.2022 AT«Укрзалізниця» видано наказ №389/ос «З особового складу», відповідно до якого у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами) воєнного стану, було припинено з 01 квітня 2022 року простій, введений наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівникам, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу.

Крім того, цим наказом з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинено дію трудових договорів з працівниками, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу. Зокрема, призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 (т.1 а.с.22).

19.04.2022 на мобільний телефон ОСОБА_1 , який зазначений у позовній заяві, направлено повідомлення такого змісту « Відповідно до наказу від 01.04.2022 № 389/ос з 01.04.2022 року з Вами призупинено дію трудового договору до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин», відповідь на вказане повідомлення « Привет. Ок» ( т.1 а.с. 101)

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 09.01.2024 № 77/ос ОСОБА_1 було звільнено з посади менеджер - начальник відділу офісу з безпеки відділу внутрішньої безпеки АГ «Укрзалізниця» на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, укладеного на визначений строк (т.1 а.с.27).

Відповідно до листа АТ «Укрзалізниця`від 24.01.2024 року ОСОБА_1 повідомлено про звільнення з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору, укладеного на визначений строк, та повідомлено про наявність вакантних посад, які передбачають можливість укладання безстрокового трудового договору. Товариство просило з`явитись для отримання трудової книжки або дати згоду на пересилання трудової книжки, одночасно направлено два екземпляри копії наказу про звільнення ( т.1 а.с. 102).

У копіях розрахунків заробітної плати за квітень, травень 2022 року зазначається про призупинення дії трудового договору код « 816», та про не нарахування заробітної плати ( т.1 а.с. 109, 110)

Відповідно до довідки № 279 від 10.06.2024 року заробітна плата, що враховується для розрахунку середньої зарплати за лютий 2022 року - 50000, 58 гривень, середньоденна заробітна плата 4166,72 гривень, середньомісячна заробітна плата - 87501,2 гривень ( т.1 а.с. 122)

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента Українивід 24.02.2022 № 64/2022 «Про введеннявоєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан, якийдіє до цього часу. Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

15.03.2022 прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24.03.2022 року. Вказаний Закон визначає особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введенного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введенного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом (частини друга, третя статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «Українськазалізниця» від 01.04.2022 року №389/ос).

Призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією протии України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин (частина перша статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного наказу).

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» » (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «Українська залізниця» від 01.04.2022 №389/ос) відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2024 року у справі № 638/14165/21 (провадження № 61-13363сво23)).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.05.2025 у справі № 758/4178/22 (провадження № 61-6935сво24) зробив висновок про те, що сам по собі факт військової агресії протии України не є безумовною підставою для призупинення роботодавцем дії трудового договору. Формулювання положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «Українська залізниця» від 01.04.2022 № 389/ос), що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією протии України, що виключає можливість надання та виконання роботи, й використання сполучника «та» дозволяє зробити висновок,що сааме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію.

Обов`язковість одночасного настання обставин неможливості роботодавця надати роботу і неможливості виконувати роботу працівником для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудовихв ідносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «Українська залізниця» від 01.04.2022 року №389/ос ) є визначальною, оскільки можливість продовження виконання умов трудового договору хоча б однією із сторін та пов`язані з такою можливістю правові наслідки для іншої сторони - не породжують правові наслідки у зв`язку із призупиненнямдії трудового договору, й в кінцевому результаті нівелюють необхідність/можливість застосування цієї норми закону.

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом із тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України.

Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватися не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію протии України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі.

У вказаній справі відповідач прийняв рішення про призупинення дії укладеного з позивачем трудового договору та припинення виплати заробітної плати. Позивач, обґрунтовуючи підстави позову, вважав, що оспорюваний ним наказ АТ «Українська залізниця» про призупинення дії трудового договору є незаконним, оскільки у відповідача була можливість надавати йому роботу, а у нього була можливість її виконувати.

Судом встановлено, що відповідач не припиняв своєї господарської діяльності після запровадження воєнного стану. При цьому, відповідач не наддав відповідних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість надання ним роботи позивачу за його посадовими обов`язками, станом на час прийняття оспорюваного наказу. Відповідачем не доведено неможливості надання роботи позивачу, з огляду на те, що АТ «Українська залізниця» здійснює свою господарську діяльність. Суд не встановив, що на час видання оспорюваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наданого представником відповідача скріншоту з менеджера Viber ОСОБА_1 на особистий телефонний номер направлено повідомлення про призупинення дії трудового договору, тобто позивачу достеменно стало відомо про призупинення дії трудового договору 19.04.2022 (т.1а.с.101).

Судом також встановлено, що про існування оскаржуваного наказу позивач дізнався після отримання відповіді на адвокатський запит від 14.03.2024. Дана відповідь була отримана представником позивача 10.04.2024.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи позивача, що строк на звернення до суду з даним позовом необхідно обраховувати з дати отримання оспорюваного наказу.

Суд погоджується з доводами відповідача, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, враховуючи таке.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (у редакції на день прийняття оспорюваного наказу) було визначено, що призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

У пунктах 5.1. та 5.2. оспорюваного наказу №389/ос від 01.04.2022 зазначено, що про необхідність вжити всіх можливих заходів щодо ознайомлення з цим наказом працівників, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу, шляхом електронного зв`язку та усіма можливими способами сповіщення; в табелі обліку використання робочого часу обліковувати працівників, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу, буквенним кодом "ПД" "Призупинення дії трудового договору".

З матеріалів справи вбачається, що на особистий телефонний номер позивача в месенджер Viber - НОМЕР_1 , 19.04.2022 направлено повідомлення про призупинення дії трудового договору (т.1 а.с.101)

Відповідно до ст. 43 Конституції України, право працівників на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Отже, в контексті ст. 43 Конституції України, не отримання ОСОБА_1 з квітня 2022 року заробітної плати свідчить про його обізнаність та розуміння щодо порушення права на належну оплату праці.

Проте, не отримуючи з квітня 2022 року заробітної плати ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій щодо відновлення свого порушеного права на оплату праці більше як рік. Так, як вбачається із змісту позовної заяви, лише 14.03.2024 до АТ "Укрзалізниця" було надіслано адвокатський запит щодо надання інформації про зупинення чи припинення дії трудового договору з позивачем (а.с.128, том 1).

Дослідивши докази у справі в сукупності, суд дійшов висновку, що про порушення свого права на працю та на її оплату ОСОБА_1 дізнався в квітні 2022 року, але з даним позовом до суду звернувся 06.05.2024 шляхом надсилання позовної заяви через засоби поштового зв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, позивач звернувся до суду з даним позовом після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Згідно зі статтею 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Проте, позивач не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку на звернення до суду з поважних причин.

Суд враховує, що Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX «Прикінцеві положення», в якій зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 у справі №580/4684/22 вказав, що запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України неодноразово продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Отже, з 30 червня 2023 року на території України не діє карантин, який був встановлений Постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19».

Верховний Суд в постанові від 20.03.2024 у справі №205/4305/23 з аналогічними правовідносинами, застосовуючи положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України, зазначив, що з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору працівник може звернутися в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Наведені обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог через пропуск строку звернення до суду з позовом.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позовних вимог судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 43, 44, 55 Конституції України, статтями 233, 235 Кодексу Законів про працю України, ст. 13 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» , статями 5, 12, 13, 76- 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272-273, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним, скасування наказу про призупинення трудового договору, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30 липня 2025 року

Позивач: ОСОБА_1 (місцепроживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Акціонерне товариство «Українстка залізниця» (місцезнаходження за адресою: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, )

Суддя С.М. Ченцова