Справа № 2/714/335/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2025 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :

головуючого-судді Козловської Л.Д.
за участю: секретаря судового засідання Постевка Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він проживав разом із ОСОБА_2 як подружжя без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 07 серпня 2024 року, між ними досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, що підтверджується договором про визначення місця проживання дитини.

З посиланням на те, що на даний час дитина часто хворіє, потребує значних коштів на її лікування, а мати дитини її вихованням та утриманням не займається, позивач просив стягнути з відповідачки, ОСОБА_2 на його користь додаткові витрати на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно до досягнення нею повноліття 1200 грн. та залишити її проживати разом з ним, тобто позивачем по справі, який самостійно її виховує та утримує.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін.

Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підгримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 будучі належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася. Згідно надісланої суду заяви, розгляд справи просила провести у її відсутності.

За наведених обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно ч.8 ст.178 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Як вбачається з свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто сторони по справі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частинами 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень ст.ст.180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Вищенаведені норми законодавства перш за все зводиться до того, що утримання дитини по досягнення нею повноліття є обов`язком батьків.

Відповідно до статті 185 СК України обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину обумовлюється особливими обставинами: розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Відтак, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

В постанові Верховного Суду від 14.01.2019 р. (справа №751/4312/16-ц) зазначено, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доводи позивача про те, що дитина часто хворіє та потребує значних коштів на лікуванні нічим не підтверджені та в матеріалах справи не містяться, тому позивач не довів наявність особливих обставин які належним чином підтверджені та які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат. Тому в цій частині, суд відмовляє у задоволенні позову.

Вирішуючи питання позивача про визначення місця проживання дитини, участі у її вихованні та утриманні, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком.

Лише за наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Згідно з ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, згідно договору про визначення місця проживання дитини укладеного між сторонами 07 серпня 2025 року, сторони досягли згоди що місце проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, тобто позивачем по справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справ у суді першої інстанції» стаття 16 ЦПК України не забороняє об`єднувати в одному провадженні вимоги, що розглядаються за різними видами провадження, насамперед, позовного і окремого.

Верховним Судом України звернуто увагу на те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Перелік юридичних фактів, підвідомчих встановленню в судовому порядку, наводиться в ст.315 ЦПК України не є вичерпним.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт самостійного виховання дитини, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав та можливість безперешкодної реалізації моїх особистих прав .

Тому, встановлення місця проживання доньки разом зі її батьком, тобто позивачем по справі та встановлення факту перебування дитини на його особистому утриманні, необхідно з метою захисту його прав та інтересів як батька так і дитини, у тому числі, переміщення разом з дитиною без нотаріальної згоди матері тощо.

Дослідженими судом доказами з`ясовано, що відповідачка, тобто мати дитини проживає окремо від неї, участь у її вихованні та утриманні не приймає. Зазначене не заперечувалось матір`ю, оскільки остання відзив на позов не подала. Цим у свою чергу також підтверджується факт здійснення батьком, тобто позивачем по справі ОСОБА_1 самостійного виховання неповнолітньої дитини та її перебування на повному утриманні батька.

У зв`язку із вказаним, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

На підставі ст.ст. 56, 105, 112, 113 СК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-82, 141, 259, 264, 265, 279, 354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Неповнолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на даний час самостійно її виховує та утримує.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено «28» липня 2025 року.

Суддя :