КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року місто Київ.

Справа № 756/15043/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11825/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє АО «Фещенко та партнери» в особі адвоката Баладиги Сергія Павловича, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року(у складі судді Луценка О.М., інформація щодо дати складання повного тексту рішення відсутня)

у справі за позовом приватного акціонерного товариства « Страхова компанія УСГ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2024 року позивач ПАТ «Страхова компанія «УСГ» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ «Страхова компанія «УСГ» та Порше Лізинг Україна TOB (Страхувальник), було укладено Генеральний Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-0199-0157 від 20 липня 2009 року, Додатковий договір № 9 від 02 лютого 2015 року та Додаток№28-0199-0157/19/0169 від 07 серпня 2019 року, згідно з якими позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля - Volkswagen державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

05 вересня 2023 року о 08 год. 45 хв. у м. Київ, по проспекту Степана Бандери, в районі будинку 29-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував Порше Лізинг Україна.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року по справі про адміністративне правопорушення № 756/12036/23, відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

05 вересня 2023 року страхувальник звернувся до ПАТ «СК «УСГ» за виплатою страхового відшкодування.

12 вересня 2023 року на підставі розрахунку ПАТ «СК «УСГ» було складено страховий акт №СТОКА-1732 на підставі яких було виплачене страхове відшкодування в розмірі 139 920,38 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 74494 від 13 вересня 2023року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ СК «Універсальна» згідно полісу ОСЦПВ 215435350, яке здійснило виплату в розмірі 104 260,00 грн.

Залишок боргу, який повинен сплатити відповідач становить: 139 920,38 грн - 104260,00 грн = 35660,38 грн.

Просили стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 35660,38 грн та судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 3028,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «УСГ» суму страхового відшкодування в розмірі 35 660 грн, 38 коп та судовий збір в розмірі 3028 грн, 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє АО «Фещенко та партнери» в особі адвоката Баладиги С.П., 12 травня 2025 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на наявність у відповідача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який покриває розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та дійшов помилкового висновку про те, що різниця між страховою виплатою його страховика і розміром матеріального збитку має бути відшкодована відповідачем, а тому апелянт є неналежним відповідачем у даній справі.

Зазначає, що відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків страхового відшкодування, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Volkswagen державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, становить 147 306,38 грн, при цьому у розрахунках не зазначено коефіцієнта фізичного зносу, відшкодування яких покладається на відповідача.

Вважає, що розрахунок фізичного зносу автомобіля Volkswagen державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 05 березня 2023 року, виконаний ОСОБА_2 , де зазначається, що коефіцієнт фізичного зносу КТЗ становить 51,00% не є а ні звітом, а ні експертним висновком, отже даний доказ є недостовірним та недостатнім, який підтверджує наявність коефіцієнта фізичного зносу автомобіля.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження від 20 травня 2025 року та апеляційна скарга разом із додатками направлялась апеляційним судом позивачу до його електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» в порядку ст. 128 ЦПК України.

Як вбачається зі звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, ухвала про відкриття апеляційного провадження та апеляційна скарга з додатками була доставлена до електронного кабінету позивача 22 травня 2025 року о 18 год. 40 хв.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП у розмірі 35 660,38 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення районного суду відповідає.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «СК «УСГ» та Порше Лізинг Україна TOB (Страхувальник), було укладено Генеральний Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-0199-0157 від 20 липня 2009 року, Додатковий договір № 9 від 02 лютого 2015 року та Додаток№ 28-0199-0157/19/0169 від 07 серпня 2019 року, згідно з якими позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля - Volkswagen державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно п. 6 додатку № 28-0199-0157/19/0169 від 07 серпня 2019 року до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-0157 від 20 липня 2009 року встановлено, що виплата страхового відшкодування здійснюється без врахування зносу складових КТЗ, а також договором майнового страхування не передбачені умови здійснення страхового відшкодування з вирахуванням суми ПДВ.

05 вересня 2023 року о 08 год. 45 хв. у м. Київ, по проспекту Степана Бандери, в районі будинку 29-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував Порше Лізинг Україна.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року по справі про адміністративне правопорушення № 756/12036/23, відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

05 вересня 2023 року страхувальник звернувся до ПАТ «СК «УСГ» за виплатою страхового відшкодування.

12 вересня 2023 року на підставі розрахунку ПАТ «СК «УСГ» було складено страховий акт №СТОКА-1732 на підставі яких було виплачене страхове відшкодування в розмірі 139 920,38грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 74494 від 13 вересня 2023року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ СК «Універсальна» згідно полісу ОСЦПВ 215435350, яке здійснило виплату в розмірі 104 260,00 грн.

Залишок боргу, який повинен сплатити відповідач становить: 139 920,38 грн - 104 260,00грн = 35660,38 грн.

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ПАТ «СК «УСГ» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виплатою страхового відшкодування (правовідносини у сфері страхування).

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Згідно зі ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004.

За змістом п. 2.1 ст. 2 вказаного Закону, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону).

Разом з тим, згідно ст.22.1 Закону №1961-IV передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вказане кореспондує ст. 108 Закону України «Про страхування» згідно якої страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.

При цьому, якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відтак, із наведених норм законодавства вбачається, що страховик наділяється правом у порядку суброгації вимагати відшкодування шкоди у особи, з вини якої така шкода була завдана.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.

Судом достовірно встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача позивачем виплачено потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 139920,38 грн (без врахування фізичного зносу).

Водночас, страховою компанією відповідача ПАТ «Універсальна » сплачено ПАТ «СК «УСГ» страхове відшкодування у розмірі 104260,00 грн із врахуванням фізичного зносу.

Аналізуючи обставин вказаної справи, суд зауважує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем з огляду на таке.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» (ст. 108 Закону України «Про страхування» з аналогічним змістом у новій редакції закону) до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

У ситуації, що розглядається, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо коефіцієнту зносу складових КТЗ виходячи з наступного.

На момент ДТП майнові інтереси власника «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_3 булизастраховані в ПАТ «СК «УСГ» Генеральним договором добровільного страхування наземного транспорту №28-0199-0157 від 20 липня 2009 року, (Додатковий договір № 9 від 02 лютого 2015 року та Додаток №28-0199-0157/19/0169 від 07 серпня 2019 року).

Страхувальникзвернувся до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 05 вересня 2023 року.

Дана заява була розглянута, а пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було визнано страховим випадком.

Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилися на основі:

??- Акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість);

- Ремонтної калькуляції № від 07 вересня 2023 року;

- Рахунку № CНC4505803-3 від 05 вересня 2023 року;

- Страхового акту № STOKA-1732 від 12 вересня 2023 року;

- Розрахунку суми страхового відшкодування від 12 вересня 2023 року.

Оскільки п. 6 додатку №28-0199-0157/19/0169 від 07 серпня 2019 року до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-0157 від 20 липня 2009 року встановлено, що виплата страхового відшкодування здійснюється безврахування зносу складових КТЗ, а також договором майнового страхування не передбачені умови здійснення страхового відшкодування з вирахуванням суми ПДВ, то ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «АВТОМОБІЛЬНИЙ ДІМ АТЛАНТ» в розмірі 139920 грн 38 коп, що підтверджується платіжною інструкцією 74494 від 13 вересня 2023 року.

Суд звертає увагу, що виплата страхового відшкодування по договорам майнового страхування регламентується приписами ЗУ «Про страхування».

Статтею 25 вищевказаного закону передбачає здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника ( його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова власника наземного транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційнийномер НОМЕР_4 , була застрахована в ПАТ «СК «Універсальна» за полісом обов?язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 215435350.

ПАТ «СК «УСГ» звернулось до страхової компанії відповідача із заявою № 40214 віл 19 вересня 2023 року на виплату (страхового) відшкодування за полісом №215435350, за яким страхова компанія відповідача здійснила виплату в розмірі 104 260 грн 00 коп, згідно платіжною інструкцією від 27 жовтня 2023 року (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіляпотерпілого), яка не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту №28-0199-0157.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода пов?язана зпошкодженням транспортного засобу, у зв`язку з пошкодженням транспортного витрати, відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальнимремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Визначення поняття «фізичний знос» наведено в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі - Методика).

Так згідно з п.1.6 Методики під поняттям «фізичний знос» розуміють втрату вартості колісного транспортного засобу (тобто автомобіля), його складників, яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей колісних транспортних засобів, його складників, порівняно з вартістю нового подібного колісного транспортного засобу або його складників.

Пунктом 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачено, що значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТ3, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Пунктом 7.39 Методики, встановлено, що винятками стосовно використаннязазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний).

Згідно акту огляду транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 від 05 вересня 2023 року показання одометру становить 308088 км.

Даний КТЗ 2019 року випуску, середньорічний нормативний пробіг автомобіля становить 16.5 тис. км., фактичний середньорічний пробіг КТ3 складає 55.31 тис. км., кількість років експлуатації 5.57, середньорічний перепробіг становить 38.81 тис. км.

За таких обставин, у зв?язку з тим, що транспортний засіб «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 від 05 вересня 2023 року експлуатувався в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробігщонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний), то ПАТ «СК «УНІВЕРСАЛЬНА», у відповідності до приписів ст. 29 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» та п. 7.39 А) Методики товарознавчоїекспертизи та оцінки колісних транспортних засобів здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «УСГ» з урахуванням зносу складових КТ3 і суми страхового відшкодування у розмірі 104 260 грн 00 коп.

Отже, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Водночас, позивач нарахував страхове відшкодування до виплати потерпілій особі без врахування фізичного зносу правомірно на підставі досліджених судом положень п. 6. укладеного зі страхувальником Договору добровільного страхування наземного транспорту.

Відтак, у зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

За змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» (ст. 108 Закону України «Про страхування» з аналогічним змістом у новій редакції закону) можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18).

Звідси, при виплаті страхового відшкодування страхова компанія відповідача вирахувала знос транспортного засобу внаслідок чого не покрила нанесений збиток відповідачем у розмірі фактичних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 35 660,38 грн (139 920,38 грн - 104260,00 грн), яку повинен відшкодувати відповідач, оскільки страхова компанія відповідача відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахування зносу, а відповідач відшкодовує витрати, які не покриває страхова компанія на підставі ст. 22 та 1194 ЦК України (реальні збитки за мінусом страхового відшкодування виплаченого на підставі договору обов`язково страхування).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем належними та допустимими доказами наявність порушення його прав з боку відповідача, що стало підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи відповідача, що врахований судом звіт не є належним доказом не грунтуються на Законі, оскільки такий звіт є письмовим доказом і відповідно саме в цьому звіті були встановлені обставини, що входили в предмет доказувня, а відповідач на спростування таких обставин будь-яких доказів суду не надав.

Інші доводи висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

З урахуванням викладеного, Київський апеляційний суд вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, а відповідачемне було долучено жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на спростуванняоскаржуваного рішення, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не було ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на позивача понесених відповідачем судових витрат.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382- 384 України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє АО «Фещенко та партнери» в особі адвоката Баладиги Сергія Павловича - залишити без задоволення.

РішенняОболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова