УХВАЛА

29 липня 2025 року

м. Київ

справа № 754/1281/25

провадження № 61-9693зно25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду

Луспеника Дмитра Дмитровича від участі у розгляді справи про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 липня 2025 року за нововиявленими обставинами

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (Yasno), комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», комунального підприємства «Київкомунсервіс», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ТОВ «Київські енергетичні послуги» (Yasno), КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», ПрАТ «АК «Київводоканал», КП «Київкомунсервіс», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2025 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2025 у справі № 754/1281/25 повернуто скаржнику.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Крата В. І. від участі у розгляді заяви

ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 17 липня 2025 року

за нововиявленими обставинами у цій справі відмовлено.

28 липня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 липня 2025 року за нововиявленими обставинами,

у тексті якої висловлено недовіру судді Луспенику Д. Д. , а також заперечення проти того, щоб суддя розглядав та вирішував заяву ОСОБА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2025 року заяву розподілено судді-доповідачеві Луспенику Д. Д.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що, ухвала Верховного Суду

від 24 липня 2025 року незаконна, а тому вважає, що суддя Луспеник Д. Д. не може брати участь у розгляді справи та вирішувати заяву ОСОБА_1 .

Розглянувши заяву, а також матеріали касаційного провадження, Верховний Суд вважає заявлений відвід необґрунтованим.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,

від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що суддя Луспеник Д. Д. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Доводи заяви про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. по своїй суті зводяться до незгоди ОСОБА_1 із прийнятим суддею процесуальним рішенням яким вирішувалося питання щодо заявленого ОСОБА_1 відводу судді Верховного Суду Крату В. І.,що відповідно до статті 36 ЦПК України

не є підставою для відводу судді.

Доводи заяви, зокрема, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді Верховного Суду Луспеника Д. Д.

Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді

від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д., тому відповідно до частини третьої статті 40

ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду

Луспеника Дмитра Дмитровича від участі у розгляді справи про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 липня 2025 року за нововиявленими обставинами,

визнати необґрунтованою.

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду

Луспеника Дмитра Дмитровича передати для вирішення зазначеного питання,

у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник