УХВАЛА

29 липня 2025 року

м. Київ

справа № 372/4561/23

провадження № 61-9097ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М.,вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільним майном подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд поділити майно, яке було придбане під час шлюбу, та яке відноситься до складу спільного майна подружжя, а саме будинок АДРЕСА_1 ; гаражний бокс № НОМЕР_1

в ГБК «Полярний», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 19; автомобіль марки KIA моделі SPORTAGE 2012 року випуску.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду

від 26 березня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано транспортний засіб марки KIA моделі SPORTAGE 2012 року випуску, VIN номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1998 см, та житловий будинок індивідуального житлового фонду АДРЕСА_1 (будинок під літерою «А»: загальна площа: 146,7 кв. м., житлова площа: 50,5 кв. м. з надвірними будівлями: сарай літера «Б», сарай над «Б», погреб під «Б», туалет «В», літня баня «Г», відмостка «t», криниця «l», паркан «h», паркан «h1», ворота «h», свідоцтво про право власності на майно від 28.01.2005 р.) - спільним майном подружжя

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

В порядку поділу майна подружжя залишено у власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) автомобіль марки KIA моделі SPORTAGE 2012 року випуску, VIN номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1998 см.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), 1/2 частку ринкової вартості транспортного засобу марки KIA моделі SPORTAGE 2012 року випуску, VIN номер НОМЕР_2 , що становить 276 860 (двісті сімдесят шість тисяч вісімсот шістдесят) гривень 00 копійок.

В порядку поділу майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину будинковолодіння

АДРЕСА_1 (будинок під літерою «А»: загальна площа: 146,7 кв. м., житлова площа: 50,5 кв. м

з надвірними будівлями: сарай літера «Б», сарай над «Б», погреб під «Б», туалет «В», літня баня «Г», відмостка «t», криниця «l», паркан «h», паркан «h1», ворота «h», свідоцтво про право власності на майно від 28.01.2005 р.).

В порядку поділу майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 (будинок під літерою «А»: загальна площа: 146,7 кв. м., житлова площа: 50,5 кв. м

з надвірними будівлями: сарай літера «Б», сарай над «Б», погреб під «Б», туалет «В», літня баня «Г», відмостка «t», криниця «l», паркан «h», паркан «h1», ворота «h», свідоцтво про право власності на майно від 28.01.2005 р.). У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

17 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального права та недотримання норм процесуального права просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).

Аналіз ЄДРСР свідчить, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, складено 27 березня 2025 року, а отже подання касаційної скарги 16 липня 2025 року є пропуском строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинна бути зазначена дата отримання копії рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Безпосередньо у касаційній скарзі заявник зазначив, що копію постанови Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року отримав - 17 квітня 2025 року.

За змістом частини першої статті 127 ЦПК України поновлення пропущеного процесуального строку встановленого законом здійснюється судом за заявою учасника справи.

Заявником подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, яка мотивована тим, що ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2025 року його касаційну скаргу на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 26 березня 2025 року у справі було повернуто. 23 травня 2025 року заявник звернувся до суду із клопотанням про роз`яснення ухвали Верховного Суду

від 02 травня 2025 року, у задоволенні якого ухвалою Верховного Суду

від 12 червня 2025 року було відмовлено. Копію зазначеної ухвали

ОСОБА_1 отримав - 11 липня 2025 року.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення

від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

З матеріалів касаційного провадження № 61-5503ск25 вбачається, що

28 квітня 2025 року, ОСОБА_1 вже звертався з касаційною скаргою на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у справі № 372/4561/23.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2025 року касаційну скаргу було повернуто ОСОБА_1 з підстав передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України (провадження № 61-5503ск25).

У травні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 02 травня 2025 року.

23 травня 2025 року ОСОБА_1 повторно подав касаційну скаргу на у справі № 372/4561/23 (провадження № 61-6647ск25).

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2025 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 повернуто на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 02 травня

2025 року відмовлено.

16 липня 2025 року ОСОБА_1 втретє подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кагарлицького районного суду Київської області

від 09 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 26 березня 2025 року у справі № 372/4561/23.

За загальним правилом, повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до Верховного Суду. Однак, очевидно, що таке повторне звернення має бути здійснене без надмірного зволікання.

На необхідність повторного подання скарги упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань звертав увагу і Верховний Суд

у постанові від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21.

Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку скаржника є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі № 640/9792/20).

Наявні в розпорядженні Верховного Суду відомості свідчать про те, що після повернення касаційної скарги ухвалою від 03 червня 2025 року, заявник повторно подав касаційну скаргу лише 16 липня 2025 року.

Отже, за обставинами розглядуваної справи обґрунтовуючи необхідність поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження заявник мав навести причини пропуску як строку, що минув із 03 червня по 16 липня

2025 року (після отримання ухвали Верховного Суду про повернення скарги до повторного подання касаційної скарги).

Натомість такі відомості у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарженні не зазначені.

Доводи клопотання про те, що ОСОБА_1 звертався до Верховного Суду із заявою про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 02 травня 2025 року, не є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2025 року в задоволені заяви відмовлено, в той час як касаційна скарга подана лише 16 липня 2025 року.

За таких обставин, на даний час, наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

Згідно частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження із наданням доказів на підтвердження таких підстав та врахуванням роз`яснень викладених в цій ухвалі.

Крім того, пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 містить посилання на постанову Верховного Суду та порушення судами норм процесуального права, однак, в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявником в касаційній скарзі чітко не зазначені підстави касаційного оскарження передбачених статтею 389 цього Кодексу.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що підстава передбачена пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд не дослідив зібрані у справі докази) застосовується лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Отже у разі посилання на наявність підстав для скасування судових рішень передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі одночасно має бути зазначена та обґрунтована одна або декілька (якщо вони не є взаємовиключними) підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Таким чином, наразі, заявником належним чином не виконані вимоги пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням в ній підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), з урахуванням роз`яснень викладених у цій ухвалі.

Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розміру.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Предметом касаційного оскарження є рішення про поділ майна подружжя, а саме:

- будинок АДРЕСА_1 . Будинок зазначений на плані за літерою, площею 146,7 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м з надвірними будівлями: сарай літера «Б», сарай над Б, погреб, під Б, туалет «В», літня баня «Г», відмостка «t», криниця «l», паркан «h», паркан «h1»; ворота «h». Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 січня 2005 року, дане домоволодіння зареєстровано на праві власності за відповідачем. Приблизна ринкова вартість такого домоволодіння, за даними сайтів продажу становить 15 000, 00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (1 долар США дорівнює 36, 56 грн)

дорівнює 548 400, 00 грн.

- гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК «Полярний», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Полярна 19, ринкова вартість якого становить 10 500, 00 доларів США, що за офіційним курсом становить 383 880, 00 грн.

- автомобіль марки KIA моделі SPORTAGE 2012 року випуску, VIN номер НОМЕР_2 , ринкова вартість якого становить 14 200, 00 доларів США, що за офіційним курсом становить 519 152, 00 грн.

Таким чином, ціна позову у справі № 372/4561/23 становить 1 451 432, 00 грн.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подачі позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 684, 00 грн.

Судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент звернення до суду з позовом) становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13 420, 00 грн).

Згідно пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в межах оспорюваної суми.

Таким чином, заявнику необхідно було сплатити судовий збір

у розмірі 26 840, 00 грн.

Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом надання квитанції про сплату судового збору у розмірі 26 840, 00 грн або документів, що підтверджують підстави звільнення від його відповідно до закону.

Водночас, відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у особи, яка подає касаційну скаргу.

Заявник не зазначив передбачені пунктом 2 частини другої статті 392 ЦПК України відомості щодо наявності або відсутності у ОСОБА_1 електронного кабінету в підсистемі Електронний Суд ЄСІТС.

Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом зазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у ОСОБА_1 в підсистемі Електронний Суд.

Згідно частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Питання про відкриття касаційного провадження або про відмову у відкритті касаційного провадження буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків касаційної скарги та її оформлення відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у справі у справі № 372/4561/23 залишити без руху.

Визначити для усунення недоліків касаційної скарги строк - десять днів з дня вручення заявнику копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян