Провадження 2/127/2364/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сунько Я.Р.
18.04.2025 року судом зареєстровано позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яку мотивовано тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 14.10.2014 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що діяла на день підписання та розміщена на сайті банку публічного договору згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України.
На підставі анкети-заяви відповідачеві відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 27 000 грн.
Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку НОМЕР_1 , строк дії 09/18, тип Універсальна.
Згідно умов кредитного договору, відповідач активував картку, користувався нею, отримував кредитні кошти.
Після спливу строку дії картки НОМЕР_1 відповідач отримав кредитну картку НОМЕР_2 , строк дії 09/22, тип Універсальна.
В процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки на 42, 0 % річних, що передбачено Умовами, розміщеними у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24. Крім того, у зв`язку із змінами в законодавстві відповідач підписав паспорт споживчого кредиту від 23.09.2022 року із, зокрема, інформацією про відсоткові ставки за користування картковими рахунками. Щодо розміру відсоткової ставки не заперечував, заборгованість частково погашав.
23.09.2022 року в системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля відповідач, маючи на цей момент заборгованість, підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав додаткову кредитну картку НОМЕР_3 , строк дії 09/26, тип Універсальна, також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком.
Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг, тому станом на 01.04.2025 року заборгованість відповідача перед банком становить 30 523,99 грн.
Дана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 25 008, 28 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 5 515, 71 грн.
На підставі ст.ст. 526, 629, 1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від14.10.2014 року в загальній сумі 30 523, 99 грн. та судові витрати судовий збір 2 422,40 грн.
В судове засідання представник АТ КБ «Приват Банк» не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності, задоволення позову та стягнення заборгованості, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, за місцем реєстрації проживання. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 14.10.2014 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що діяла на день підписання та розміщена на сайті банку публічного договору.
На підставі анкети-заяви відповідачеві відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 27 000 грн.
Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку НОМЕР_1 , строк дії 09/18, тип Універсальна.
Згідно умов кредитного договору, відповідач активував картку, користувався нею, отримував кредитні кошти.
Після спливу строку дії картки НОМЕР_1 відповідач отримав кредитну картку НОМЕР_2 , строк дії 09/22, тип Універсальна.
В процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки на 42,0 % річних, що передбачено Умовами, доступними у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват 24. Крім того, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту від 23.09.2022 року із інформацією про відсоткові ставки за користування картковими рахунками. Щодо розміру відсоткової ставки не заперечував, заборгованість частково погашав.
23.09.2022 року в системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля відповідач, маючи на цей момент заборгованість, підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав додаткову кредитну картку НОМЕР_3 , строк дії 09/26, тип Універсальна, також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком.
Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг, тому станом на 01.04.2025 року заборгованість відповідача перед банком становить 30 523, 99 грн.
Дана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 25 008, 28 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 5 515, 71 грн.
При укладенні даного договору сторони, крім іншого, керувались ст. 634 ч. 1 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Суд дійшов висновку, що до даних правовідносин слід застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки позивач сукупністю доказів надав підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк", надані банком Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" підписані відповідачем, що розцінюється судом як складова кредитного договору.
Відповідач не заявив про незгоду з Умовами та правилами надання банківських послуг і не подав заяву про розірвання договору, а продовжив користуватись кредитними коштами, внаслідок чого допустив заборгованість.
Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦКУкраїни).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1, 3ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що позивач довів сукупністю доказів наявність зобов`язальних правовідносини, що виникли між сторонами, які регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який не був оспорений відповідачем, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н від 14.10.2014 року станом на 01.04.2025 року становить 30 523, 99 грн.
Дана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 25 008, 28 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 5 515, 71 грн.
Станом на день розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена, тому загальна сума боргу 30 523, 99 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь банку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн., сплата якого підтверджена платіжною інструкцією від 05.12.2024 року (а.с. 131).
Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 24 липня 2025 року.

Суддя: