Справа № 344/6693/25
Провадження № 2/344/2959/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пелих Я.М. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Івано-Франківськ справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Головного сервісного центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (ТСЦ МВС № 2641) про визнання права власності на транспортний засіб, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, покликаючись на те, що 05.09.2019 між нею та AT КБ «ПриватБанк» було укладено договір фінансового лізингу № IFFEA!00000551 щодо транспортного засобу (автомобіля) марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 . Поряд з цим, 30.07.2020 між нею та відповідачем 1 укладено Додатковий договір № 1, який є невід`ємною частиною Договору лізингу. Вказані правочини посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Максимчин Т.В.

Відповідно до умов Договору лізингу, їй був переданий вказаний вище транспортний засіб. Всі передбачені Договором платежі були достроково внесені нею до червня 2024 року. Після повного внесення передбачених Договором лізингу платежів, відповідач 1 з супровідним листом від 02.07 2024 року, надіслав їй пакет документів для оформлення права власності та перереєстрації транспортного засобу, а саме: наказ від 30.06.2024 № IFFEA!00000551, акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, акт приймання-передачі транспортного засобу, довіреність на її ім`я, договір купівлі-продажу предмету лізингу та довідку про зняття транспортного засобу з військового обліку. Вказані акти та договір купівлі-продажу предмету лізингу були нею підписані, а їх примірники повернуті відповідачу 1. Зокрема, згідно з наказом від 30.06.2024 року № IFFEA!00000551 головному бухгалтеру Управління автокредитування АТ КБ «ПриватБанк» доручалось зняти зазначений транспортний засіб з балансу відповідача для подальшої перереєстрації на її ім`я.

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу у зв`язку з повним розрахунком між Покупцем і Продавцем за Предмет лізингу до дати укладення цього договору шляхом виплати Покупцем усієї вартості Предмету лізингу за Договором лізингу, Продавець зобов`язувався передати у власність мені предмет лізингу, а вона, у свою чергу, зобов`язувалась прийняти даний транспортний засіб на умовах, визначених цим договором. Також, згідно з п. 2.3 Договору приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання Угоди (Акту) про перехід права власності на ТЗ, а вона зобов`язується у десятиденний термін з дня підписання договору здійснити перереєстрацію ТЗ на своє ім`я. Також, як зазначено в Акті звірки взаєморозрахунків та переходу права власності № IFFEA!00000551 від 30.06.2024 року по фінансовому лізингу зобов`язання за договором були виконані належним чином (п. 1), всі належні до сплати платежі повністю сплачено (п. 2), а предмет лізингу (транспортний засіб) з відповідними документами передано їй у власність.

Водночас при зверненні для перереєстрації транспортного засобу до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (ТСЦ МВС № 2641) 17.09.2024 року вона отримала усну відмову у зв`язку з тим, що в Єдиному реєстрі боржників містяться відомості про попереднього власника транспортного засобу (АТ КБ «ПриватБанк»). Пізніше факт та підстави відмови у перереєстрації транспортного засобу підтверджено у листі ТСЦ МВС № 2641 від 24.09.2024 року. У свою чергу, як випливає з листа від 07.10.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на її звернення, переоформлення права власності на транспортний засіб можливе лише шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Позивачка зазначає, що на даний час нею повністю виконанні умови Договору лізингу та Договору купівлі-продажу, а автомобіль перебуває у її фактичному володінні та користуванні. Таким чином, вона набула фактично право власності на зазначений транспортний засіб, проте не може реалізувати своє право власності та перереєструвати транспортний засіб через наявність у Єдиному реєстрі боржників відомостей про відповідача.

Враховуючи вищенаведене, позивачка просить визнати за нею право власності на транспортний засіб (автомобіль) марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 .

Представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подала відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що на момент передачі транспортного засобу не існувало жодних претензій до Банку. Позивач не заперечує що підписав АКТ приймання-передачі авто. Банком не заперечується право власності позивача на транспортний засіб, усі документи, які були необхідні для перереєстрації автомобіля з боку Банку, було підписано і передано позивачу.

На момент вирішення спору позивачка набула право власності на транспортний засіб марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , на підставі належного виконання умов договору фінансового лізингу № IFFEA!00000551 від 05.09.2019 та договору купівлі-продажу від 30.06.2024, укладених між позивачкою та Банком, а також у зв`язку з підписанням 30.06.2024 сторонами акту приймання-передачі вказаного транспортного засобу.

Крім цього, як випливає зі змісту листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) територіального сервісного центру МВС № 2641 (ТСЦ МВС № 2641), відмова у здійсненні перереєстрації пов`язана не у зв`язку з наявністю у ТСЦ МВС № 2641 сумнівів або претензій щодо права власності позивача на транспортний засіб, а виходячи з наявності в Єдиному реєстрі боржників відомостей про Банк, як боржника та попереднього власника.

Як вбачається із позовної заяви, саме відповідачем-2 відмовлено позивачці у перереєстрації права власності на транспортний засіб, таким чином державний орган не визнав право власності позивача на підставі поданих документів. У той же час, факт такої відмови жодним чином не спростовує чинність поданих документів та факт переходу права власності.

Представник відповідача 1 вказує на помилковість визначення позивачем належного відповідача, оскільки між цими сторонами відсутній предмет спору. Відповідач 1 (Банк) прав позивача не порушував, не оспорював, у реєстрації не відмовляв. Доказів порушених або невизнаних прав позивача з боку АТ КБ «ПриватБанк» у матеріалах справи та у позовній заяві відсутні.

Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк».

Представник відповідача 2 - Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) подав відзив на позовну заяву, у якому не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 . Зазначає, що відповідно до Єдиного державного реєстру МВС автомобіль зареєстровано за АТ КБ «Приватбанк». Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників АТ КБ «Приватбанк» є боржником. Відповідно, в силу зазначених вище приписів законодавства, перереєстрація автомобіля з АТ КБ «Приватбанк» на ОСОБА_1 до виключення статусу «Боржник» АТ КБ «Приватбанк» з Єдиного реєстру боржників є неможлива.

Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги пдтримала у повному обсязі. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечила щодо заявлених вимог до АТ КБ «ПРВАТБАНК».

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, 05.09.2019 між AT КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № IFFEA!00000551 щодо транспортного засобу (автомобіля) марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 (надалі за текстом - Договір лізингу).

30.07.2020 між AT КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1, який є невід`ємною частиною Договору лізингу.

Вказані правочини посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Максимчин Т.В.

Відповідно до п. 2.2. Договору лізингу, лізингодавець на умовах фінансового лізингу передавав у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язувався прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язані з виконанням Договору.

Пунктом 11.2. Договору лізингу передбачено, що по закінченню строку лізингу, на протязі 10 (десяти) робочих днів з дня закінчення Строку лізингу передбаченого Договором, при обов`язкових умовах сплати Лізингоодержувачем в повному обсязі Заборгованості, Лізингодавець зобов`язаний підписати Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на Предмет лізингу переходить від Лізингодавця до Лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печаткою Лізингодавця Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через один рік, починаючи з дати підписання Сторонами Акту.

Зобов`язання лізингоодержувача щодо сплати лізингових платежів мали бути виконані до лютого 2025 року згідно з графіками, передбаченими Договором та Додатком №1 до Додаткового договору № 1.

Після повного внесення передбачених Договором лізингу платежів, AT КБ «ПриватБанк» з супровідним листом від 02.07 2024 року, надіслав позивачці пакет документів для оформлення права власності та перереєстрації транспортного засобу, а саме: наказ від 30.06.2024 № IFFEA!00000551, акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, акт приймання-передачі транспортного засобу, довіреність на моє ім`я, договір купівлі-продажу предмету лізингу та довідку про зняття транспортного засобу з військового обліку.

Згідно з наказом від 30.06.2024 року № IFFEA!00000551 головному бухгалтеру Управління автокредитування АТ КБ «ПриватБанк» доручалось зняти зазначений транспортний засіб з балансу відповідача для подальшої перереєстрації на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу, у зв`язку з повним розрахунком між Покупцем і Продавцем за Предмет лізингу до дати укладення цього договору шляхом виплати Покупцем усієї вартості Предмету лізингу за Договором лізингу, Продавець зобов`язувався передати у власність мені предмет лізингу, а Покупць, у свою чергу, зобов`язувалась прийняти даний транспортний засіб на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.3 Договору, приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання Угоди (Акту) про перехід права власності на ТЗ, а Покупць зобов`язується у десятиденний термін з дня підписання договору здійснити перереєстрацію ТЗ на своє ім`я.

Як зазначено в Акті звірки взаєморозрахунків та переходу права власності № IFFEA!00000551 від 30.06.2024 року по фінансовому лізингу зобов`язання за договором були виконані належним чином (п. 1), всі належні до сплати платежі повністю сплачено (п .2), а предмет лізингу (транспортний засіб) з відповідними документами передано ОСОБА_1 у власність.

При зверненні для перереєстрації транспортного засобу до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (ТСЦ МВС № 2641) 17.09.2024 року позивачка отримала усну відмову у зв`язку з тим, що в Єдиному реєстрі боржників містяться відомості про попереднього власника транспортного засобу (АТ КБ «ПриватБанк»), Пізніше факт та підстави відмови у перереєстрації транспортного засобу підтверджено у листі ТСЦ МВС № 2641 від 24.09.2024 року.

Відповідно до листа від 07.10.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на звернення позивачки повідомив, що переоформлення права власності на транспортний засіб можливе лише шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути й визнання права.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (не прямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 807 ЦК України, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавщо на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону лізингоодержувач має право: вибрати об`єкт фінансового лізингу, що належить лізингодавцю на праві власності і набутий ним без попередньої домовленості з лізингоодержувачем, та/або встановити специфікацію об`єкта фінансового лізингу і доручити вибір такого об`єкта лізингодавцю; відмовитися від прийняття об`єкта фінансового лізингу, що не відповідає встановленим договором фінансового лізингу умовам, специфікаціям; вимагати розірвання договору фінансового лізингу або відмовитися від такого договору у випадках, передбачених договором фінансового лізингу та законодавством; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням договору фінансового лізингу лізингодавцем; оскаржити в суді одностороннє розірвання договору фінансового лізингу лізингодавцем та повернення об`єкта фінансового лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса, вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу і відшкодування збитків, завданих вилученням такого об`єкта.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна.

Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами для виникнення зобов`язань можуть бути різні юридичні факти.

Відповідно до ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України припинення зобов`язання виконанням зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з вимогами ст.ст. 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що сторонами виконано умови Договору фінансового лізингу, складено і підписано акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, укладено Договір купівлі-продажу предмету лізингу, оформлено акт прийому-передачі транспортного засобу, а відтак право власності на автомобіль марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , мало перейти до позивачки, проте перереєстрація вказаного автомобіля на ім`я ОСОБА_1 неможлива через те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (попереднього власника).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про автомобільний транспорт», порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (надалі за текстом - Порядок № 1388), встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, присвоєння буквено-цифрової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформлення і видачі реєстраційних документів та/або їх формування в електронній формі.

Судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що на момент виникнення спірних правовідносин АТ КБ «ПРИВАТБАНК» внесено до Єдиного державного реєстру боржників.

Водночас, згідно статті 34 Закону України «Про дорожній рух», у разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб.

Пунктом 15 Порядку № 1388 визначено, що у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється, крім випадків, коли:

перереєстрація транспортного засобу не пов`язана з його відчуженням;

транспортний засіб придбано на електронному аукціоні в порядку, установленому статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження»;

транспортний засіб отримано в рахунок погашення боргу в порядку, установленому статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження»;

транспортний засіб придбано в порядку, установленому статтею 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»;

транспортний засіб безоплатно отримано відповідно до пункту 14 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 № 985.

У свою чергу, перереєстрація транспортного засобу на підставі договору фінансового лізингу не підпадає під виключення, зазначені у пункті 15 Порядку № 1388.

У даному випадку дії позивача щодо перереєстрації транспортного засобу спрямовані на завершення процедури відчуження майна від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 за результатами виконання договору фінансового лізингу.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту порушених прав позивача, шляхом визнання за нею права власності на автомобіль марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 .

Варто зазначити, що визнання права власності на спірний автомобіль за позивачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачкою права власності на вказаний автомобіль, з метою захисту її прав як споживача.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 206, 259, 264, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на транспортний засіб (автомобіль) марки Volkswagen, моделі Passat, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 24.07.2025 року.