ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м.Суми

Справа №583/4794/24

Номер провадження 22-ц/816/837/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 жовтня 2024 року у складі судді Семенової О.С., ухваленого в м. Охтирка Сумської області, повне судове рішення складено 16 жовтня 2024 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 жовтня 2009 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2019 року. У період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що відповідач є пенсіонером, отримує пенсію, інших осіб на утриманні не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання їх сина.

Посилаючись на вищевказані обставини, просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 вересня 2024 року до повноліття.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 жовтня 2024 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення проводити щомісячно, починаючи з 23 вересня 2024 року та до досягнення дитиною віку повноліття.

Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що її процесуальні права судом були порушені, оскільки вона не мала змоги надати свої пояснення та заперечення на подані відповідачем з порушенням строку відзиву на позовну заяву та доказів.

Вказує, що судом при вирішенні позову об`єктивно не враховано матеріальний стан відповідача, а саме наявність достатніх доходів для сплати аліментів, в тому числі пенсії за віком в розмірі 16622,47 грн.

Крім того, судом при визначенні розміру аліментів не враховано наявність у володінні та користуванні відповідача трикімнатної квартири та автомобіля.

Стверджує, що стан здоров`я відповідача не позбавляє його можливості працювати та утримувати дитину, хоча і має третю групу інвалідності за загальним захворюванням, при якій йому лише протипоказана важка фізична праця, високий рівень сталодинамічної, психоемоційної напруги та нічні зміни.

Вважає, що сплата відповідачем комунальних послуг не є непереборною обставиною, яка б значно погіршила матеріальний стан відповідача.

Зазначає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебуває мати.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, позивачем подано не було.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Охтирського міськрайонного Сумської області від 12 лютого 2019 року (а.с. 5, 70).

Сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до довідки відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 02 серпня 2024 року № 15-13/2516 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 01 жовтня 2024 року № 62, ОСОБА_2 перебуває на обліку управління і отримує пенсію за віком в розмірі 16622,47 грн (а.с. 23).

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи, безтерміново, має загальне захворювання (а.с. 45).

Відповідачем надано суду медичну документацію про проходження ним лікування у медичному закладі та чек на придбання ліків (а.с. 45-51).

Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дім-центр 20/2» від 14 жовтня 2024 року №11 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає один (а.с. 29).

Відповідачем надано суду виписку з картки за період з 01 вересня 2022 року до 12 жовтня 2024 року про оплату ним комунальних послуг (а.с. 30-36).

Мати відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є пенсіонером, зареєстрована та проживає одна за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває на обліку в лікаря-невропатолога, потребує періодичного стороннього догляду (а.с. 37-43).

Відповідачем надано суду договір про надання послуг від 14 жовтня 2024 року, укладений між ним та ОСОБА_6 щодо допомоги по догляду за його матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 44-45).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, щовраховуючи матеріальний стан відповідача, стан його здоров`я, перебування на його утриманні іншої особи, вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині 3статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено та не спростовується сторонами у справі, що неповнолітній син сторін, після розірвання шлюбу, проживає разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні, у свою чергу сторони не досягли згоди щодо способу участі батька в утриманні дитини, а тому є правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання їх з позивачем спільної неповнолітньої дитини.

Однак, колегія суддів не може погодитися із присудженим до стягнення розміром аліментів на утримання дитини і погоджується з доводами апеляційної скарги позивачки.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не може сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачкою, враховуючи матеріальний стан відповідача та стан його здоров`я, оскільки як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області та щомісячно отримує пенсію за віком в розмірі 16622,47 грн.

Окрім того, з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23 червня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням, при якій йому лише протипоказана важка фізична праця, високий рівень сталодинамічної, психоемоційної напруги та нічні зміни, а тому відповідач для отримання додаткового доходу не позбавлений можливості працевлаштуватися на роботу яку за станом свого здоров`я він може виконувати .

До того ж, ОСОБА_2 не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що він несе значні витрати на лікування пов`язанні з захворюванням та у зв`язку з чим немає можливості виконувати свій обов`язок по утриманню дитини у визначеному позивачкою розмірі.

Також необґрунтованими є посилання суду першої інстанції про те, що на утриманні ОСОБА_2 знаходиться його непрацездатна мати ОСОБА_7 , оскільки вона є особою пенсійного віку та отримує пенсію. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що мати знаходиться на утриманні відповідача.

Колегія суддів зауважує, що нормами Сімейного кодексу України встановлено принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері по утриманню своєї неповнолітньої дитини, і в силу вимог закону, першочергова увага в даних правовідносинах між сторонами приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки аліменти спрямовані саме на утримання дитини, що є обов`язком обох батьків, реалізація якого полягає у забезпеченні достойного рівня життя дитини, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, враховуючи її потреби, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, хоча і є особою з інвалідністю третьої групи, то колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що якнайкраще відповідатиме інтересам дитини та буде достатнім для забезпечення її належного матеріального утримання.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 вересня 2024 року та до досягнення дитиною віку повноліття.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381 - 384, 389, ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 жовтня 2024 року в частині розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 вересня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття .

В іншій частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов