ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року

м. Харків

справа № 632/434/24

провадження № 22-ц/818/1104/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2024 року в складі судді Кочнєва О.В.

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 17 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 124 450,00 грн; строк користування - 36 місяців; річні проценти - 0, 01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 3,45 % від суми кредиту.

20 вересня 2021 року на підставі Договору факторингу № 200921 права вимоги за вищевказаним кредитним договором відступлено АТ «Таскомбанк». Відповідно до умов цього договору та реєстру прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 17 серпня 2020 року з усіма наступними додатками та змінами.

Зважаючи, що відповідач не виконував зобов`язання за кредитним договором, станом на 23 серпня 2022 року заборгованість за кредитним договором № від 17 серпня 2020 року становить 184 624,79 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 109 874,75 грн; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 15,78 грн; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 74 734,26 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № від 17 серпня 2020 року в розмірі 184 624,79 грн; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2024 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство «Таскомбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та позовні вимоги задовольнити, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банком надано достатньо доказів того, що позивач набув права вимоги за кредитним договором № від 17 серпня 2020 року, договір відступлення є діючим на цей час, недійсним в судовому порядку не визнавався. Зазначив, що банком помилково надано до суду першої інстанції документи щодо підтвердження видачі коштів за кредитним договором за іншою особою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» необхідно задовольнити частково, рішення скасувати.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до Акціонерного товариства «Таскомбанк» не перейшло право вимоги за кредитним договором № від 17 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ ФК «ЦФР», та ОСОБА_1 , а також не надано доказів видачі кредитних коштів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 серпня 2020 року ОСОБА_1 підписав заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с.7).

17 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Своїм підписом позичальник погодив, що сума кредиту становить 124 450,00 гривень, а строк, на який його надано, визначено як 36 місяців.

Відповідно до п.1.4 Договору позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити в рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: 100 000,00 грн переказ до запитання на користь ОСОБА_1 надання кредиту зг кд № від 17 серпня 2020 року; 18 000,00 грн оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 17 серпня 2020 року; 650,00 грн - оплата за пакет послуг «Охоронець кредитмаркет 48» за рахунок кредиту кд № від 17 серпня 2020 року; 1200,00 грн оплата страхового платежу за договором страхування № -ЛО від 17 серпня 2020 року; 600,00 грн оплата за електронний ключ доступу до додатку «Support.ua».

Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 4876769, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с.6).

В паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4876769 від 17 серпня 2020 року вбачається, що кредит в розмірі 124 450,00 грн надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору зі строком на 36 місяців (п. 4 Паспорта кредиту).

Відповідно до розділу 5 Паспорта кредиту розмір щомісячних процентів складає 3,45 %, загальні річні проценти 0,01%.

Пунктом 5 Паспорта кредиту передбачено графік платежів, зокрема в щомісячний платіж в розмірі 7751,02 грн зі сплатою до з 17 по 27 число місяця (а.с.8).

20 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу № 200921, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним.

Пунктом 2.3 цього договору передбачено, що відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийму-передачі реєстру прав вимог згідно додатку № 2 до цього договору, але не раніше оплати фактором суми зазначеної в п.3.1 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває всі права вимоги визначені цим договором та всі права вимоги за договором поруки. Сторони підписують акт прийому-передачі реєстру прав вимог в день здійснення оплати суми фінансування. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 3.1 цього договору фактор зобов`язаний в день укладення сторонами цього договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 214 388 525,17 грн на рахунок клієнта (а.с.16-20).

Позивачем надано копію реєстру прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, в якому зазначено: позичальник ОСОБА_1 по договору № від 17.08.2020 року, сума кредиту 124 450,00 грн, дата закінчення договору 18.12.2023 року, загальна сума заборгованості -135641,48 грн, залишок заборгованості за тілом - 96 004,26 грн, сума простроченої заборгованості за тілом 13 870,49 грн, залишок заборгованості за відсотками 0,94 грн залишок заборгованості за щомісячними відсотками 4793,53 грн, сума простроченої заборгованості за відсотками 4,57 грн, сума простроченої заборгованості за щомісячними відсотками 21 487,65 грн (а.с.21).

Банком надано копію платіжної інструкції № 768960451 від 20 вересня 2021 року про сплату АТ «Таскомбанк» на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР» 214388525,17 грн, призначення платежу перерахування коштів згідно договору про відступлення права вимоги № 200921 від 20.09.2021, без ПДВ (а.с.22).

Відповідно до повідомлення-вимоги від 23.08.2022 року, ОСОБА_1 повідомлено про заборгованість за договором, яка станом на 16.08.2022 становить основний борг 58 290,87 грн, строкової заборгованості за відсотками 1,27 грн, простроченого боргу 51 583,88 грн, простроченої заборгованості за процентами 14,31 грн, прострочених щомісячних процентів 68 696,48 грн, заборгованості за щомісячними процентами 4293,53 грн та запропоновано протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальника повернути кредит та сплатити нараховані проценти та штрафні санкції (а.с.60-62).

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 17 серпня 2020 року вбачається, що станом на 23.08.2022 року заборгованість позичальника становить 184 624,79 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 109 874,75 грн; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 15,78 грн; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 74 734,26 грн (а.с.23).

На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами банком до позовної заяви долучено виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 17 серпня 2020 року по 23 серпня 2022 року (а.с.24-59).

Також позивачем надано витяги з реєстру проданих електронних ключів доступу, бухгалтерську довідку, платіжне доручення № І265789301 від 29 грудня 2021 року на суму 800,00 грн, платіжне доручення № І265789300 від 29 грудня 2021 року на суму 63546,00 грн, платіжне доручення № І265789302 від 29 грудня 2021 року на суму 15892,20 грн, платіжне доручення № І265789299 від 29 грудня 2021 року на суму 86454,00 грн, виданих на ім`я ОСОБА_2 (а.с.9-15).

До суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою банк надав витяги з реєстру проданих електронних ключів доступу, бухгалтерську довідку, платіжне доручення № І234211188 від 17 серпня 2020 року на суму 100 000,00 грн, виданих на ім`я ОСОБА_1 (а.с.91-93).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо).

Як вбачається з матеріалів справи АТ «Таскомбанк» надав до суду першої інстанції на підтвердження переходу до нього прав вимоги за кредитним договором № від 17.08.2020 року надав договір факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», копію реєстру прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року та копію платіжної інструкції № 768960451 від 20 вересня 2021 року про сплату АТ «Таскомбанк» на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР» 214388525,17 грн, призначення платежу перерахування коштів згідно договору про відступлення права вимоги № 200921 від 20.09.2021, без ПДВ.

Колегія суддів зауважує, що договір про відступлення права вимоги, внаслідок укладення якого позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання його недійсним не порушувалося.

Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору факторингу, а тому до АТ «Таскомбанк», перейшло право вимоги за кредитним договором № від 17 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 .

У справі встановлено, що 17 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 124 450,00 грн на строк 36 місяців.

Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 17.08.2020 по 23.08.2022 та розрахунок заборгованості.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що виписки з особового рахунку клієнта банку (банківська виписка з розрахунку позичальника) є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рук коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції здійсненні протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій ( постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 381/1647/21 від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже виписки з особових рахунків є документом який суд необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону.

ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, користувався ними, що підтверджується випискою по рахунку, яка була надано до суду першої інстанції та яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором № від 17 серпня 2020 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 109 874,75 грн.

Дані обставини відповідачем не спростовано, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення останнім не надано.

Розмір заявленої банком заборгованості за тілом кредиту в розмірі 109 874,75 грн підтверджується наданими позивачем випискою та розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості.

Відповідачем вказаного розрахунку під час розгляду справи у судах спростовано не було.

Що стосується відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту кредитного договору № від 17 серпня 2020 року вбачається, що сторонами під час його укладення та підписання не визначено розмір відсотків за користування кредитом, які повинен сплачувати позичальник.

Такі відсотки визначено в паспорті кредиту від 17.08.2020 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем первісний кредитор дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо.

Підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту також не підтверджує укладення договору на зазначених у позові умовах.

Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 23.05.2020 по справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Згідно висновку Верховного Суду зробленого у вищезазначеній постанові ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отже, підписання паспорту споживчого кредиту не може вважатися належним чином укладенням договору про споживчий кредит, дотриманням його форми та погодження умов.

За умовами укладеного між сторонами договору та згідно даних виписки по рахунку відповідач отримав 109 874,75 грн, проте банком безпідставно нараховано відсотки, які не були погоджені в кредитному договорі від 17.08.2020.

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 17 серпня 2020 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що у позивача виникло право вимагати повернення суми кредиту в судовому порядку та стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 109 874,75 грн.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовну заяву та апеляційну скаргу задоволено частково (59,51%), тому судовий збір за подачу позову в розмірі 1801,96 грн, судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2702,94 грн, а всього 4504,90 грн підлягають стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк».

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 17 серпня 2020 року в розмірі 109 874,75 грн.

Здійснити перерозподіл судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Таскомбанк» судовий збір в розмірі 4504,90 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина