Провадження № 2-з/752/162/25
У Х В А Л А

Іменем України

28 липня 2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Слободянюк А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Демакова Ярослава Олександрівна, про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з вищевказаною позовною заявою.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.07.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

- накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до повного виконання рішення суду у цій справі.

В обґрунтування заяви зазначає, що предметом спору між сторонами є повернення боргу в розмірі 10 000 дол.США, які відповідач добровільно повернути відмовляється. Відповідач має за кордоном родину, під час дії воєнного стану неодноразово виїжджав за межі України, невідомо чи офіційно працевлаштований. З переписки відповідача в месенджері Телеграм вбачається, що він оформляє підставу для відстрочки під час призову на військову службу, що дає йому право виїзду за кордон, постійно вводить в оману позивача зі своїм місцем перебування та строками повернення боргу. Вказане свідчить про об`єктивний ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтування його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 7 ст. 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Умови, підстави, процедуру надання адвокатам інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав, Реєстр) визначено, зокрема, статтею 32 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частина третя статті 32 Закону, зокрема, встановлює, що для адвокатів інформація з Державного реєстру прав у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб`єктом права чи за об`єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Порядок доступу до Державного реєстру прав визначається Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених цим Законом.

Заявник просить застосувати заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме, нерухоме майно, грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 і знаходяться у нього чи інших осіб.

При цьому заявник просить накласти арешт на все майно, яке належить відповідачу, без наведення переліку такого майна, що позбавляє суд перекотися у забезпеченні збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, а також у тому, що вжиті заходи до забезпечення позову не будуть надмірними, відповідатимуть ціні позову та не порушать права третіх осіб. Теж саме стосується накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 , і знаходяться у нього чи інших осіб.

Оскільки суд позбавлений можливості збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю.

Крім того, заявник просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до повного виконання рішення суду у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтею 152 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову. При цьому, така вимога може бути застосована судом лише на стадії виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не відповідає вимогам статті 152 ЦПК України, а тому відсутні підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження відповідача ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України ,суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Демакова Ярослава Олександрівна, про забезпечення позову, відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя А.В. Слободянюк