П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м. Київ

Справа № 2604/20992/12

Апеляційне провадження №22-ц/824/9817/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Ластовки Н.Д. 19 листопада 2012 року у м. Київ, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 07 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_1 укладений договір відновлювальної кредитної лінії №934, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 5000000 (п`ять мільйонів) гривень зі сплатою 20 % річних строком до 07 серпня 2018 року.

Повернення кредиту було забезпечене іпотечним договором від 07 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , предметом іпотеки за яким є земельна ділянка площею 1,4855 га, кадастровий номер: :00:056:1207, за адресою: Броварська міська рада, Київська область.

ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, що мало наслідком утворення кредитної заборгованості.

22 листопада 2010 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. вчинив виконавчий напис, яким запропонував звернути стягнення на належну ОСОБА_1 земельну ділянку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Проте під час здійснення виконавчого провадження земельна ділянка реалізована не була. На вказані дії банк витратив: за проведення незалежної оцінки вартості землі - 1000,00 грн; за отримання витягів з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна та з Державного реєстру правочинів - 300,00 грн; за вчинення нотаріальних дій - 31293,92 грн.

З огляду на викладене ПАТ «Державний ощадний банк України» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь:

заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії від 07 серпня 2008 року № 934 в розмірі 6 303 100, (шість мільйонів триста три тисячі сто) гривень 08 копійок;

витрати за проведення незалежної оцінки в розмірі 1000,00 грн, отримання витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та з Державного реєстру правочинів в розмірі 300,00 грн, вчинення нотаріальних дій в розмірі 31293,92 грн, сплату судового збору в розмірі 3219,00 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2012 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії від 07 серпня 2008 року № 934 в сумі 6338912,92 грн, з яких: 6303100,00 грн - заборгованість за кредитом; 1000,00 грн - витрати за проведення незалежної оцінки; 300,00 грн - витрати за витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та з Державного реєстру правочинів; 31293,92 грн - за вчинення нотаріальних дій; 3219,00 грн - витрати по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував належним чином зобов'язання за договором відновлюваної кредитної лінії від 07 серпня 2008 року № 934, не здійснював щомісячне погашення кредиту та не сплачував проценти у розмірах та у строки, визначені цим договором. Як наслідок цього утворилась кредитна заборгованість, що станом на 26 липня 2012 року становить 6335693,92 грн. Тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу зазначену суму коштів.

Крім того, суд вказав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3219,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2012 року в цій справі залишено без задоволення.

Не погодився із заочним рішенням суду ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій він посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність в матеріалах справи жодних документів в підтвердження отримання відповідачем коштів та наявної заборгованості; розрахунок заборгованості не містить інформації, яким чином розраховані суми заборгованості по процентам та пені, зокрема банк не мав права нараховувати проценти після вимоги про дострокове повернення кредиту від 17 березня 2010 року; вимоги про стягнення збитків у вигляді додаткових витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, не можуть біти задоволені під час вирішення питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2012 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов АТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 07 серпня 2008 року № 934 в сумі 5456164,39 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в розмірі 2772,20 грн.

Постановою Верховного Суду від 19 березня 2025 року постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року в частині відмови в задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за кредитом в сумі 689041,11 грн та пені скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд вказав на те, що апеляційний суд не з`ясував чи отримав позичальник вимогу банку про дострокове погашення боргу від 17 березня 2010 року №934/8 та коли саме, тобто належним чином не встановив, коли настав строк повернення кредиту з урахуванням направлення позичальнику зазначеної вимоги. При цьому матеріали справи інших доказів вручення позичальнику вимоги банку про дострокове погашення боргу не містять, без встановлення обставини щодо дати отримання вимогу банку про дострокове погашення боргу від 17 березня 2010 року № 934/8 неможливо визначити суму заборгованість за нарахованими процентами та період її нарахування.

При новому апеляційному перегляді справи від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких він вказує на те, що позиція позивача полягає в тому, що лист-вимога від 17 березня 2010 року був направлений відповідачу лише в серпні 2010 року і це, на думку позивача, є підставою для нарахування процентів по серпень 2010 року. Однак така позиція не відповідає фактичним обставинам оскільки лист-вимога № 934/8 про дострокове погашення боргу датовано 17 березня 2010 року. У наявній в матеріалах справи копії поштового повідомлення про відправку нібито саме цієї вимоги проставлена дата відправлення 21 серпня 2010 року, при цьому це повідомлення не має опису вкладення та не містить інформації, яка саме кореспонденція відправлялась (вручалась), отже достеменно встановити що саме містило це відправлення неможливо.

Разом з тим, ОСОБА_1 було оскаржено виконавчий напис, що був вчинений на підставі іпотечного договору за спірним кредитним договором (справа № 367/867/23), та в ході розгляду цієї справи судом була витребувана копія нотаріальної справи щодо вчинення цього виконавчого напису, та серед матеріалів, що надавались банком нотаріусу наявний вищезазначений лист- вимога № 934/8 від 17 березня 2010 року та до неї додано повідомлення про вручення Укрпошти з відміткою про відправлення 19 березня 2010 року та отримання кореспонденції відповідачем ОСОБА_1 23 квітня 2010 року. Через сплив значного проміжку часу (понад 15 років) відповідач не може достеменно стверджувати, що 23 квітня 2010 року за цим повідомленням про вручення він отримав саме лист-вимогу № 934/8 від 17 березня 2010 року, проте не виключає такого факту.

З огляду на максимально наближені дати 17 березня 2010 року створення листа- вимоги № 934/8 та дати поштового відправлення 19 березня 2010 року, поза розумним сумнівом можна стверджувати, що лист-вимога № 934/8 був отриманий ОСОБА_1 23 квітня 2010 року.

Таким чином датою отримання вимоги про дострокове повернення кредиту та датою зміни строку кредитування і датою з якої банк втрачає можливість нараховувати проценти та пеню за кредитом є 23 квітня 2010 року.

Вказане повідомлення про вручення Укрпошти з відміткою про відправлення 19 березня 2010 року та отримання відповідачем ОСОБА_1 23 квітня 2010 року не було надане в якості доказу під час першого перегляду справи судом апеляційної інстанції, оскільки до справи №367/867/23, що перебувала у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області зазначені матеріали від приватного нотаріуса КМНО Сидоренка А.В. надійшли у вересні 2023 року, а представник ОСОБА_1 ознайомився з ними вже після прийняття Київським апеляційним судом постанови від 24 жовтня 2023 року у справі № 2604/20992/2012.

Стороною відповідача здійснено розрахунок заборгованості за процентами та пенею за період з 26 жовтня 2009 року - дати з якої наявна прострочена заборгованість, по 23 квітня 2010 року - дату отримання ОСОБА_1 листа-вимоги банку про дострокове погашення кредиту. Так відсотки становлять не більше 575342,47 грн, а пеня не більше 25884,93 грн.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення.

Представник позивача - Березюк Є.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

За результатами перегляду справи судом касаційної справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за кредитом та пені.

Тобто обставини щодо наявності боргових зобов`язань відповідача перед позивачем вже вирішені судом і в цій частині рішення суду набрало законної сили.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1054 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі №225/3427/15-ц (провадження №61-18053св21) зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У пункті 2.2.2 договору відновлювальної кредитної лінії від 07 серпня 2008 року № 934, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_1 , передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в цілому або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або договором іпотеки нерухомого майна. […] Виконання позичальником вимог банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку; у пункті 7.3 вказаного договору зазначено, що будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані листом на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін, окрім випадків, що передбачені окремими положеннями цього договору. /т.1 а.с.12,13/.

В уточненому розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , який подано до апеляційного суду, сума заборгованості за процентами в розмірі 1145205,50 грн розрахована за період інший, а саме з 01 жовтня 2009 року до 30 листопада 2010 року. /т.1 а.с.194 на звороті/

У листі-вимозі про дострокове повернення кредиту у зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань від 17 березня 2010 року № 934/8 банк вимагав не пізніше тридцяти календарних днів з дня отримання вимоги здійснити повне погашення кредиту. /т.1 а.с.24/

Банк стверджує, що лист-вимога банку про дострокове повернення кредиту у зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань від 17 березня 2010 року №934/8 вручена відповідачу (уповноваженій особі) лише 26 серпня 2010 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. /т.1 а.с.25/

Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи щодо вказаних доводів, зазначає, що лист-вимога № 934/8 про дострокове погашення боргу датований 17 березня 2010 року. У копії поштового повідомлення про відправлення нібито саме цієї вимоги проставлена дата 21 серпня 2010 року, проте це повідомлення не має опису вкладення та не містить інформації, яка саме кореспонденція відправлялась (вручалась). Тому достеменно встановити, що саме містило вказане відправлення неможливо, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для встановлення обставини змінити строку виконання зобов`язання між сторонами у справі.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на інший лист банку, оскільки ці дані були відсутніми в матеріалах справи на час ухвалення рішення судом першої інстанції, а отже вказане не може впливати на перевірку законності цього рішення апеляційним судом.

На момент звернення з позовною заявою до суду, а саме станом на 26 липня 2012 року прострочена заборгованість по нарахованих відсотках за договором відновлюваної кредитної лінії від 07 серпня 2008 року № 934 з жовтня 2009 року по 22 жовтня 2010 року становить 1145205 (один мільйон сто сорок п`ять тисяч двісті п`ять) грн. 50 коп. А тому висновок суду першої інстанції про стягнення вказаної суми відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені за порушення виконання умов за кредитним договором, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 5.2 договору відновлювальної кредитної лінії від 07 серпня 2008 року №934, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_1 , передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. /т.1 а.с.13/

На момент звернення з позовною заявою до суду, а саме станом на 26 липня 2012 року заборгованість по пені за порушення строків сплати кредиту за договором відновлюваної кредитної лінії від 07 серпня 2008 року № 934, за період з 26 жовтня 2009 року по 22 листопада 2010 року становила 157894 (сто п'ятдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн 58 коп. /т.1 а.с.9, 194 на звороті/.

Розрахунок пені залежить від суми заборгованості позичальника, у тому числі з урахуванням сум прострочених процентів та строку дії кредитного договору. Апеляційний суд при новому розгляді справи прийшов до висновку, що сума нарахованих позивачем процентів за користування кредитом відповідає умовам договору, а отже сума нарахованої пені також. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості в матеріалах справи немає. Також відсутній контррозрахунок суми заборгованості, який би міг свідчити про неправильність наданого банком розрахунку. Отже, підстави для сумніву у нарахованій позивачем суми боргу за пенею відсутні.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення вказаних позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими, доведеними та не спростованими стороною відповідача.

Докази та обставини на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за кредитом в розмірі 1145205 (один мільйон сто сорок п`ять тисяч двісті п`ять) гривень 50 копійок та суми пені в розмірі 157894 (сто п`ятдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривень 58 копійок відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2012 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за кредитом та пені - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 липня 2025 року.