КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2555/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Шкоріної О. І.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Макарівського районного суду Київської області у складі судді Білоцької Л. В.

від 08 серпня 2024 року

у цивільній справі № 370/3439/23 Макарівського районного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

до ОСОБА_1 ,

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 4544023 від 05.08.2021 у розмірі 87 500 гривень; судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.08.2021 в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту № 4544023. Шляхом використання одноразового пароля між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладений кредитний договір про споживчий кредит.

На підставі платіжного доручення відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20 000, 00 грн. Кредитний Договір № 4544023 від 05.08.2021 було укладено строком на 22 днів.

11.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 12Т, згідно умов якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Діджи фінанс».

ОСОБА_1 свої зобов`язання за даним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 87 500,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 20 000,00 грн; заборгованості за відсотками 65 500,00 грн; заборгованості за комісійними винагородами 2 000,00 грн. Тому позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4544023 від 05.08.2021 в розмірі 87 500 грн, понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також просила стягнути на свою користь судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що матеріали справи не містять жодного доказу щодо укладення договору від 05.08.2021 № 4544023.

Так апелянт посилалась на те, що в матеріалах справи відсутні оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладенні договору.

Вказувала, що якщо позивач вважає, що відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, використовував його для укладення кредитного договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме відповідачеві, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме відповідач реєструвалась в ЕС «кредиторів» позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації.

Крім того, наголошувала, що неможливо перевірити підписання оспорюваного кредитного правочину кредитодавцем, адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора можуть слугувати доказом таких фактів. Однак вони позивачем не надані.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані також тим, що суд першої інстанції безпідставно переклав обов`язок доведення обставин не укладання договору в електронну виді на відповідача, оскільки саме ТОВ «Діджи Фінанс» мало надати суду відповідні докази, як особа, в розпорядження якої мають перебувати такі докази, та особа, яка мала вчинити активні дії щодо проведення ідентифікації особи відповідача та перерахування на його рахунок коштів.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору від 05.08.2021 № 4544023.

Також апелянт в обґрунтування доводів вказувала, що позивачем не надано доказів отримання коштів від ТОВ «Мілоан» та належність карткового рахунку № НОМЕР_1 саме відповідачці. А в частині відступлення права вимоги, апелянт зазначала, що у договорі факторингу від 11.11.2021 № 12Т жодним чином не зазначається будь-яка інформація, що могла б свідчити про відступлення права вимоги саме до відповідача, як то ПІБ, номер кредитного договору та інші данні. Зазначала, що надані витяги з реєстру боржників виготовлено позивачем самостійно, а тому на переконання апелянта, позивач може зазначити у вказаному витязі будь-яку інформацію на власний розсуд.

Крім того, апеляційна скарга обґрунтована тим, що проведені позивачем розрахунки заборгованості за договором № 4544023 від 05.08.2021 не відповідають вимогам закону.

Також в своїй апеляційній скарзі апелянт заперечує щодо витрат позивача на правову допомогу, оскільки вважає, що витрати, які поніс позивач під час розгляду справи, не є співмірними з ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Вважає, що дана справа не є дуже складною для представника позивача, оскільки як вбачається з наданого останнім акту виконаних робіт, для представника позивача ця справа є типовою. Детальний опис робіт як і акт про підтвердження надання правничої допомоги не містить жодної інформації щодо особи по якій надавалась правова допомога (ПІБ особи відповідача, номер та дату кредитного договору за нібито порушення якого подається позов, або будь-яку іншу ідентифікуючу інформацію). Отже, позивачем не доведено належними доказами, що витрати на правову допомогу, які останній просить стягнути з відповідача понесені саме під час підготовки позовної заяви до відповідача.

14 жовтня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від представника ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенка Михайла Едуардовича, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідачки без задоволення (а.с. 170-186).

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження на електронну адресу ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с. 162, 164-167) та направленням на поштову адресу, а також на електронну адресу відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 161, 163, 168-169).

Дослідивши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 05.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4544023 згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 20 000 грн строком на 22 днів (а.с. 21-25).

Згідно умов договору, комісія за надання кредиту становить 2 000 грн; проценти за користування кредитом 5 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.1, 1.5.2, 1.6).

Відповідно до п.п.п. 2.2.2. Договору нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюються з дати наступної за днем кредиту по дату завершення строку (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.

За змістом п. 6.3. договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору).

ТОВ «Мілоан» зобов`язання за договором були виконанні перераховано відповідачу кошти у сумі 20 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на Картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 52979942 від 05.08.2021 (а.с. 31).

11.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір відступлення прав вимоги № 12Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Діджи фінанс» за плату, а ТОВ «Діджи фінанс» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4544023 від 05.08.2021 (а. с. 6-10, 19-20, 33 зворот).

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 заборгованість відповідачки за кредитним договором № 4544023 від 05.08.2021 складає 87 500 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20 000 грн; заборгованість за відсотками - 65 500 грн; заборгованість за комісійними винагородами - 2 000 грн (а.с. 33 зв.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідачем порушувалося зобов`язання з повернення коштів та сплати процентів за користування ними, інших платежів, що встановлені умовами договору, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив того, що заявлений позивачем розмір витрат у розмірі 6 000 грн є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт. Суд першої інстанції врахував, що позовна заява складається із 3 аркушів та є типовою за змістом та використовується у більшості подібних справ, де позивачем є ТОВ «Діджи Фінанс». Тому прийшов до висновку, що витрати на правову допомогу підлягають зменшенню до 3 000 грн.

Колегія судів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.

Судом встановлено факт укладення 05.08.2021 договору про споживчий кредит № 4544023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаного електронним підписом позичальника через одноразовий ідентифікатор, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про ненадання належних доказів укладання електронного договору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.

Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.

У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надала жодних доказів несанкціонованого доступу до її особистого кабінету, використання її персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність її вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.

Доказів того, що її персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від імені відповідачки, останньою суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.

Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачем здійснено відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення договору про споживчий кредит № 4544023 від 05.08.2021.

Так, заповненням Анкети-заяви на кредит № 4544023 (дата створення 05.08.2021, а.с. 30) та підписанням Договору про споживчий кредит № 4544023 від 05.08.2021, відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню Анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений. Оспорюваний договір в судовому порядку недійсним не визнавався.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 05.08.2021 правочину - договору про споживчий кредит № 4544023 та його підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.

Щодо доводів про недоведеність факту видачі кредиту на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зарахування кредитних коштів сумі 20 000,00 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) підтверджується платіжним дорученням № 52979942 від 05.08.2021 (а.с. 31).

У змагальному процесі кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач, посилаючись виключно на формальні заперечення щодо форми доказів позивача, не заперечує сам факт отримання нею грошових коштів на свій картковий рахунок. Більше того, наголошуючи на відсутності доказів отримання кредитних коштів, які за умовами договорів переховувались в безготівковій формі на платіжну банківську картку № НОМЕР_1 , відповідачка не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на її рахунок, враховуючи, що ТОВ «Діджи Фінанс» не є первісним кредитором та не є банківською установою.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором.

Встановивши обставини справи та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладання між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою договору про надання споживчого кредиту № 4544023 від 05.08.2021 так і невиконання позичальницею свого обов`язку зі своєчасного повернення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідачки ОСОБА_1 , як боржника за кредитним договором, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивач надав договір факторингу № 12Т укладений 11.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 6-10).

Колегія суддів зазначає, що предметом розгляду у даній справі є виключно питання щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами. Таким чином, питання щодо дійсності або недійсності Договору Факторингу № 12Т від 11.11.2021 не відноситься до предмета доказування у справі, та не має правового значення для її вирішення. Колегія суддів також враховує, що Договір Факторингу № 12Т від 11.11.2021 не був у встановленому законом порядку визнаний недійсним, а тому, в силу положень ст. 204 ЦК України, є чинним.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлена сума заборгованості нарахована позивачем є необґрунтованою і не доведеною, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором підтверджує наявність заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі, натомість правильність розрахунку апелянтом не спростовано.

Що стосується доводів апеляційної скарги про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв - дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Крім того, Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права встановить, що розмір гонорару є завищеним, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним згідно ціни позову.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір №42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року (а.с. 12-14), додаткову угоду №87 до Договору від 11 грудня 2023 року (а.с. 32 зв.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с. 14 зв.).

Згідно Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості були надані правові (юридичні) послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості, а саме:

- правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» 2 250 грн;

- складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи - 3 000 грн;

- формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 750 грн.

Відповідно до п. 1 Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) сторони підтвердили, що Адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» надало ТОВ «Діджи Фінанс», та останній прийняв правничу допомогу загальною вартістю 6 000 грн (а.с. 15).

Однак суд першої інстанції, враховуючи малозначність та типовість справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, вірно вважав, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає його апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

Т. О. Писана