Справа № 372/4508/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/9515/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Мельник Марини Володимирівни, про витребування майна, визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів.

В обґрунтування позову зазначила, що в листопаді 2019 року в ході примусового виконання виконавчих листів у справі № 372/4917/13-ц про витребування нерухомого майна на користь позивача, останній стало відомо, що новим власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 , що унеможливило виконання судового рішення в указаній справі. До того ж, дане нерухоме майно передано ОСОБА_1 в іпотеку на підставі укладеного між ним та ОСОБА_3 договору іпотеки від 28.03.2015 року. Посилаючись на вказані обставини, на підставі статей 203, 215, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 5, 17 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Ураховуючи зазначене позивач просила суд витребувати у ОСОБА_1 на користь позивача об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 - нежитлове приміщення аптеки загальною площею 191,1 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 - земельну ділянку, на якій розміщене нежитлове приміщення, кадастровий номер: :01:098:0023, загальною площею 0,004979 кв.м; визнати недійсним договір іпотеки від 28.03.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Мельник М.В., зареєстрований в реєстрі за № 947; скасувати рішення Приватного нотаріуса Мельник М.В. про державну реєстрацію обтяження прав та їх обтяжень № 20352078, № 20351868, № 20352268, № 283783634 від 28.03.2015 року; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи за цією позовною заявою, а саме: судовий збір - 11 350 грн.; на професійну правничу допомогу - 150 000 грн.

20 січня 2022 року до місцевого суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, в якій останній просив витребувати у ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 - нежитлове приміщення, а саме: приміщення аптеки загальною площею 483,7 кв. м, будівля комерційних послуг загальною площею 191,1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 - земельну ділянку, на якій розміщене нежитлове приміщення, кадастровий номер: :01:098:0023, загальною площею 0,06 га; визнати недійсним договір іпотеки від 28.03.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Мельник М.В., зареєстрований в реєстрі за № 947; скасувати рішення Приватного нотаріуса Мельник М.В. про державну реєстрацію обтяження прав та їх обтяжень № 20352078, № 20351868, № 20352268, № 283783634 від 28.03.2015 року; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи за цією позовною заявою, а саме: судовий збір - 11 350 грн.; на професійну правничу допомогу - 150 000 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 грудня 2022 року у задоволенні клопотання відповідача про повернення розгляду справи в підготовче провадження та витребування доказів відмовлено.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2023 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 25 серпня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Просив застосувати позовну давність до зустрічних позовних вимог та наслідки спливу позовної давності.

23 січня 2024 року до апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 500 грн.

05 лютого і 06 лютого 2024 року до апеляційного суду надійшла заява від позивача про намір подати докази на підтвердження витрат правничої правової допомоги та пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України.

09 квітня 2024 року до апеляційного суду від відповідача надійшли пояснення до апеляційної скарги, в якому останній просив оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, також застосувати позовну давність до зустрічних позовних вимог та наслідки спливу позовної давності.

30 квітня 2024 року до апеляційного суду від відповідача надійшло клопотання про долучення письмових доказів у справі.

14 травня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2023 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна, визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішень - відмовлено. Стягнуто з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 18 513 грн 60 коп.

Постановою Верховного Суду від 12 березня 2025 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2024 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

24 березня 2025 року ухвалою Київського апеляційного суду прийнято справу до свого провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

24 квітня 2025 року до апеляційного суду від відповідача ОСОБА_1 надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких останній просить застосувати позовну давність до позову, скасувати оскаржуване рішення суду та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

19 травня 2025 року до апеляційного суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких остання просить апеляційний суд поновити строк на подання пояснень у справі, прийняти пояснення та долучити їх до матеріалів справи, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Клопотання про долучення цих доказів до матеріалів справи представником позивача до суду не було подано.

У судове засідання, призначене на 22.05.2025 року, з`явилися апелянт, представник апелянта та представники позивача.

У судовому засіданні колегія суддів звернула увагу представника позивача на те, що ним подані до суду нові докази без клопотання про їх долучення, проте представник позивача заявив, що він не наполягає на долученні вказаних доказів до матеріалів справи.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові від 13.01.2021 року у справі №264/949/19 Верховний суд роз`яснив, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини справи, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положення про належність і допустимість доказів), лише у випадку доведення того, що такі докази особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин.

У даному випадку представник позивача не обґрунтував неможливість неподання таких доказів до суду п5ершої інстанції і навіть не заявив клопотання про їх приєднання до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з цим такі документи не можуть бути прийняті і підлягають поверненню позивачу.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20.11.2003 року позивачу видано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю загальною площею 483,7 кв. м (аптека) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Обухівської міської ради від 28.10.2003 року.

25.10.2005 року позивачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2004 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га для комерційного використання за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: :01:098:0023.

27.06.2007 року рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 2-784/07 за позивачем визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - будівлю комерційних послуг загальною площею 224,10 кв. м. та ганок площею 20,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27.06.2007 року у справі № 2-784/07 виправлено помилку в резолютивній частині цього рішення суду та вказано площу будівлі комерційних послуг - 191,1 кв. м.

27.06.2007 року рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 2-784/07 за позивачем визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - будівлю комерційних послуг загальною площею 224,10 кв. м та ганок площею 20,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27.06.2007 року у справі № 2-784/07 виправлено помилку в резолютивній частині цього рішення суду та вказано площу будівлі комерційних послуг - 191,1 кв. м.

27.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» (далі - ПАТ «Платінум Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Лезіс» (далі - ТОВ «Фірма «Лезіс») укладено кредитні договори № GCREF., № REF., № BDL., за умовами яких банк відкрив позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію зі встановленням кредитного ліміту в розмірі 3 100 000 грн. зі строком повернення кредиту до 26.10.2016 року, а також надав позичальнику кредит у розмірі 2 305 000 грн. строком на 60 місяців зі сплатою 19,4 % за користування кредитом та кредит у розмірі 795 000 грн. строком на 60 місяців зі сплатою 20,2 % за користування кредитом.

27.10.2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами між ПАТ «Платінум Банк» і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким позивач передала в іпотеку банку, зокрема, вищевказані нежитлову будівлю, будівлю комерційних послуг та земельну ділянку.

04.04.2012 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 354, про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на вищевказані нежитлову будівлю, будівлю комерційних послуг та земельну ділянку в рахунок стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 3 192 725,80 грн.

17.04.2012 року державним виконавцем ВПВР управління ДВС ГУЮ в Київській області Токарем Д.А. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання вказаного виконавчого напису.

26.07.2012 року ОСОБА_2 видано дублікат свідоцтва про право власності на вищевказану нежитлову будівлю.

30.01.2013 року за результатами проведених прилюдних торгів в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 реалізовано, зокрема, спірні нежитлову будівлю, будівлю комерційних послуг та земельну ділянку. Переможцем торгів стала ОСОБА_4

03.03.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Метейко І.М. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на спірні нежитлову будівлю та будівлю комерційних послуг відкрито розділ і сформовано один реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 (далі - Нежитлове приміщення), а також на земельну ділянку відкрито розділ та сформовано реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

12.03.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Козловим Ю.В. зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на спірні Нежитлове приміщення та земельну ділянку.

29.07.2013 року ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення та земельної ділянки, посвідчених Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., зареєстрованих у реєстрі за № 864, № 865, відчужила на користь ОСОБА_5 зазначені вище Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:098:0023.

Відповідно до копій договорів про розірвання договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення та земельної ділянки від 29.12.2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвали укладені 29.07.2013 року договори купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:098:0023, внаслідок чого було відновлено за ОСОБА_4 право власності на це нерухоме майно.

25.02.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договори дарування, за якими ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:098:0023.

28.03.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В., зареєстрований в реєстрі за № 947, за умовами якого на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором позики від 28.03.2015 року ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_3 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:098:0023.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.01.2014 року у справі № 372/4917/13-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Аптекар», ПАТ «Креді Агріколь Банк» в м. Обухів, фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , треті особи: ПАТ «Платинум Банк», ТОВ «Фірма «Лезіс», приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур Надія Романівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліна Павлівна, про визнання недійсними результатів прилюдних торгів, визнання недійсними протоколів, свідоцтв, актів, договорів та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.12.2015 року у справі № 22-ц/780/6957/15 накладено арешт та заборонено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Аптекарь», ПАТ «Креді Агріколь Банк» в особі Відділення Київської регіональної дирекції ПАТ «Креді Агріколь Банк» в м. Обухів, Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_6 або/та будь-яким іншим уповноваженим ними особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження та передачі прав власності до третіх осіб на наступне майно: нежитлове приміщення - аптеку під літерою «А», загальною площею 483,7 кв. м, та будівлю комерційних послуг під літерою «Б», загальною площею 191,1 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:098:0023; нежитлове приміщення - магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під літерою «А», загальною площею 39,8 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 0,004979 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки: для комерційного використання, кадастровий номер: :01:099:0164.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.01.2016 року у справі № 372/4917/13-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 03.07.2019 року, скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 14.01.2014 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсними результати прилюдних торгів, які відбулися 30.01.2013 року, з продажу аптеки під літерою «А», загальною площею 483,7 кв. м та будівлі комерційних послуг під літерою «Б», загальною площею 191,1 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:098:0023, що належали на праві власності ОСОБА_2 . Визнано недійсними результати прилюдних торгів, які відбулися 30.01.2013 року, з продажу магазину «Подарунки» під літерою «А», загальною площею 39,8 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельної ділянки, площею 0,004979 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки: для комерційного використання, кадастровий номер: :01:099:0164, що належали на праві власності ОСОБА_2 . Визнано недійсним протокол № 1-284/12/ПР-І проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_2 від 30.01.2013 року, затверджений заступником директора ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» Кривенко O.A. 30.01.2013 року. Визнано недійсним протокол № 2-284/12/ПР-І проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_2 від 30.01.2013 року, затверджений заступником директора ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» Кривенко O.A. 30.01.2013 року. Визнано недійсним Акт № НОМЕР_3/2 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки 05.02.2013 року, затверджений начальником Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Штепою С.О. 05.02.2013 року. Визнано недійсним Акт № НОМЕР_3-1/2 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 05.02.2013 року, затверджений начальником Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Штепою С.О. 05.02.2013 року. Визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане 06.02.2013 року ОСОБА_4 . Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. щодо аптеки під літерою «А», загальною площею 483.7 кв. м та будівлі комерційних послуг під літерою «Б», загальною площею 191.1 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:098:0023. Визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане 06.02.2013 року ОСОБА_4 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. щодо магазину «Подарунки» під літерою «А», загальною площею 39,8 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельної ділянки, площею 0,004979 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки: для комерційного використання, кадастровий номер: :01:099:0164. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:098:0023, виданий на ім`я ОСОБА_4 . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,004979 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки: для комерційного використання, кадастровий номер: :01:099:0164, виданий ОСОБА_4 . Витребувано на користь ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 , орендарів - ТОВ «Аптекарь», ПАТ «Креді Агріколь Банк» в особі Відділення Київської регіональної дирекції ПАТ «Креді Агріколь Банк» в м. Обухів, Фізичної особи - підприємця Городнічєвої Н.І.: аптеку під літерою «А», загальною площею 483,7 кв. м., та будівлю комерційних послуг під літерою «Б», загальною площею 191,1 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:098:0023; магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під літерою «А», загальною площею 39,8 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку, площею 0,004979 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки: для комерційного використання, кадастровий номер: :01:099:0164. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановами приватного виконавця Яцишина А.М. від 28.08.2020 року, від 25.09.2020 року виконавчі листи з виконання вказаного судового рішення щодо боржників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ «Аптекарь» повернуто стягувачу без виконання у зв`язку з відсутністю у боржників майна.

28.09.2020 року виконавчий лист № 372/4917/13-ц, виданий 08.11.2019 року на виконання вказаного судового рішення, щодо боржника АТ «Креді Агріколь Банк» було виконано. Актом вилучення та передачі майна стягувачу від 28.09.2020 року частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 62 кв. м, яке фактично займав боржник, передано стягувачу ОСОБА_2

10.08.2021 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Литовченко Т.О. відмовив позивачу у державній реєстрації права власності на спірні Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:098:0023.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача, зазначив, що доводи ОСОБА_1 про пропуск позивачем строку позовної давності, жодним чином не підтверджені, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

При першому перегляді справи в апеляційній інстанції суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строком позовної давності, зазначив, що договір дарування, на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на спірне нерухоме майно, був укладений 25 лютого 2015 року, і починаючи з 26 лютого 2015 року позивачка могла та повинна була довідатись про зміну власника спірного майна.

Також суд апеляційної інстанції стверджував, що позивач мала довідатись про порушення її прав з 30 грудня 2015 року, коли вона звернулась до державного реєстратора щодо реєстрації обтяження - арешту спірного майна.

Крім того, суд зазначив, що позивач 13.11.2018 року замовляла інформаційну довідку із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де видно, що власником майна є ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що починаючи з 30.12.2015 року (позивачка дізналася про порушення) почав свій перебіг трирічний строк позовної давності за вимогами позивача про витребування нерухомого майна від ОСОБА_1 .

З позовом позивач звернулася лише 21.11.2021 року, позовна давність за такими вимогами спливла 30.12.2018 року, що є беззаперечною підставою для відмови в позові.

Суд касаційної інстанції, не погодився з вищевикладеними висновками суду апеляційної інстанції, скасував постанову апеляційного суду та направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Основним доводом апеляційної скарги апелянта була вимога про застосування строку позовної давності, в якій останній зазначав, що позивачка знала про перебування у власності спірного нерухомого майна у ОСОБА_1 принаймні від 30.12.2015 року, коли звернулася до державного реєстратора для державної реєстрації обтяжень на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 21.12.2015 року у справі №372/4917/13-ц про забезпечення позову. Крім того, позивачка 13.11.2018 року замовляла інформаційну довідку за №145151586 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується листом від 11.11.2022 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Басенко KO.

При оцінці даних доводів суд виходить з наступного:

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Тобто позовна давність встановлює для особи часові межі для звернення до вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 26.1.2019 у справі №914/3224/16, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Такі ж правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц; від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80); від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61); № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61); від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71); від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134); від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не може вважати, що ОСОБА_2 дізналася про порушення свого права у лютому 2015 року, коли між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договори дарування, за якими ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 спірне нежитлове приміщення та земельну ділянку, оскільки вона не зобов`язана відслідковувати інформацію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. У зв`язку з цим розміщення даних у Державному реєстрі прав не є тим часом, коли позивач дізналася про укладення вищевказаного договору.

Не може бути прийнято в обґрунтування апеляційних вимог і те, що у 2018 році позивач отримала витяг з Державного реєстру, де видно, що стороною договору є ОСОБА_1 , оскільки з часу отримання такої довідки до дати звернення до суду з позовом трирічний строк не минув.

У той же час колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що у грудні 2015 року існували всі об`єктивні обставини, у зв`язку з якими позивач мала дізнатися про те, що майно вибуло з володіння власника, відтак про порушення своїх прав.

Як убачається з матеріалів справи, 21 грудня 2015 року ухвалою апеляційного суду Київської області з метою забезпечення позову на нерухоме майно за заявою ОСОБА_2 було повторно накладено відповідні арешти.

30 грудня 2015 року ОСОБА_7 звернулася до державного реєстратора для реєстрації обтяжень на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 21.12.2015 року у справі № 372/4917/13-ц про забезпечення позову.

Саме з цього часу, а саме з 30 грудня 2015 року, слід обраховувати початок позовної давності, оскільки характер дій, вчинених нею, а саме звернення до особи, яка оперує даними, вносить в реєстр інформацію про арешт та бачить інформацію про власника майна, свідчить про те , що саме в цей час ОСОБА_7 могла та мала отримати інформацію з даного приводу.

У постанові КЦС ВС від 27 січня 2021 року у справі №№ 186/599/17 (провадження №№ 61-(45224/16) 819) висловлено наступні висновки:

«Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідались про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ПК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна отримати раніше.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст.ст. 15, 16, 20 ЦIK України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд, передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз ст. 261 ЦК України дає підстави для висновку , що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

Отже в момент звернення позивача до державного реєстратора існували об`єктивні обставини, коли вона мала і могла дізнатися, що майно належить іншій особі, однак з позовом звернулася лише у листопаді 2021 року.

Таким чином позивачем було порушено строк позовної давності.

Як убачається з матеріалів справи, суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову апеляційного суду 14 травня 2024 року, зазначив, що апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачкою строку позовної давності, залишив поза увагою заяву позивачки про поновлення строку позовної давності на звернення до суду, яка подана до суду першої інстанції 01 червня 2022 року, та не надав її доводам належної правової оцінки.

Ч. 1 ст.316 ЦПК України передбачено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Основним доводом вищевказаної заяви було те, позивач не знала про розірвання договорів купівлі-продажу спірного майна від 29.12.2014 року між Третьою особою 2 і Третьою особою 1, укладення договорів купівлі- продажу спірного майна від 25.02.2015 року між третьою особою 1 та відповідачем 1, укладення договору іпотеки спірного майна від 28.03.2015 року між Відповідачем 1 Відповідачем 2, як до ухвалення Апеляційним судом Київської області рішення від 18.01.2016 року та Верховним Судом постанови від 03.07.2019 року у справі № 372/4917/13-ц, так і до моменту виконання рішення апеляційного суду приватним виконавцем Яцишиним А.М., оскільки учасники справи № 372/4917/13-п - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також ОСОБА_1 як представник третьої особи ТОВ «Фірма «Лезіс», на стадії апеляційного та касаційного провадження вказаної справи не повідомляли ані судам апеляційної чи касаційної інстанції, ані позивачеві про вчинені правочини щодо відчуження спірного майна, навмисно приховуючи дані обставини; крім того, позивач навіть не здогадувалася, що у процесі розгляду справи № 372/4917/13-ц про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння дане майно двічі змінювало свого власника (з ОСОБА_5 на ОСОБА_4 та з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 ), а тому продовжувала підтримувати свою правову позицію у судах про витребування цього майна у ОСОБА_5 та у подальшому намагалася виконати судове рішення, адже ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.12.2015 у вказаній справі (провадження № 22-ц/780/6957/15) з метою забезпечення позову на спірне майно було накладено відповідний арешт та позивач сподівалася на належне виконання рішення.

Колегія суддів розглянувши вказане клопотання зазначає, що вищевказані твердження апелянта не можуть вважатися належною підставою для поновлення пропущеного строку позовної давності.

Верховний Суд у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду №359/4206/19, зазначив, що частиною п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, у чинному законодавстві не наведено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

ВС наголосив, що, вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності, необхідно врахувати, що поважними визнають лише ті обставини, які є об`єктивно не непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк.

Той факт, що Верховний Суд зупинив виконання дію рішення у справі № 372/4917/13-ц не може бути поважною причиною пропуску строку, оскільки, як встановлено судом вище, позивач дізналася про порушення своїх прав ще в грудні 2015 року, тому могла вирішити вказане питання в рамках іншої справи шляхом ініціювання процесуального правонаступництва.

Крім того, ще до закінчення 3- річного строку, з часу, коли позивач мала дізнатися про порушення своїх прав, до грудня 2018 року, Верховний Суд поновив дію рішення і залишив його в силі, таким чином поновивши її в можливості на підставі рішення в справі № 372/491713-ц подати даний позов.

При підстав цьому підстав для обрахування нового 3-річного строку після поновлення дії рішення апеляційного суду Верховним Судом немає, оскільки така процедура притаманна лише правовій конструкції переривання строку позовної давності, яким поновлення дії рішення апеляційного суду не може бути визнано.

Важливим у даному випадку є те, що після такого поновлення дії рішення задовго до сплину 3-річного строку, з часу, коли позивач мала дізнатися про порушення своїх прав у неї була нічим не обмежена можливість звернутися до суду з даним позовом.

Натомість такий позов вона подала лише в листопаді 2021 року.

Таким чином, колегія суддів вбачає відсутність підстав для задоволення заяви позивача про поновлення строків позовної давності.

Окремо при вирішенні справи колегія суддів зважає на твердження про неможливість оскарження договору іпотеки окремо від договору позики. Позиція позивача з даного приводу не ґрунтується на вимогах закону, оскільки особа в судовому порядку має можливість захистити свої права, інтереси та свободи лише у разі їх порушення, невизнання чи оспорення, відтак має право оскаржити той правочин, який порушує її права.

В даному випадку договір позики між відповідачами не порушує прав ОСОБА_2 . В той же час обтяження спірного майна якраз і стосується прав позивача.

Крім того, обтяження спірного майна на підставі такого договору також вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Договір іпотеки зареєстрований 28.03.2015 року, відтак вищевикладений висновок суду щодо того, що в грудні 2015 року при реєстрації обтяження майна позивач мала б дізнатися про його відчуження новому власнику, є актуальним і щодо відомостей про обтяження такого майна на підставі договору іпотеки.

Таким чином строк позовної давності щодо вказаної вимоги також було пропущено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Мельник Марини Володимирівни, про витребування майна, визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішень відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 18 513 (вісімнадцять тисяч п`ятсот тринадцять) грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько