Справа №504/1926/23
Провадження №2/504/522/25
Доброславський районний суд Одеської області
УХВАЛА

31.07.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

Секретаря- Ориник М.В., -

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні, в залі суду № 5, заяву адвоката Племениченко Геннадія Вячеславовича в інтересах ОСОБА_1 про відвід головуючого судді від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, про усунення перешкод в участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у зустрічах та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 ; встановити наступний спосіб участі батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 : у суботу, щотижня з 10:00 год до 12:00 год. неділі на нейтральній території або території батька без присутності матері із супроводом батька дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини матері за місцем її проживання (до побачень також входить відвідування дитячих розважальних закладів, парків, стадіонів, культурно- масових та розважальних закладів, тощо); проведення спільного з дитиною відпочинку під час літнього періоду (червень- серпень) строком 45 (сорок п`ять) днів, з обговоренням та домовленістю між батьками особливостей такого відпочинку, з урахуванням стану здоров`я дитини); на період воєнного стану спілкування із сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, з урахуванням навчального процесу та режиму дня дитини в період часу з 16:00 год. до 21:00 год кожного вівторка та четверга, неділі; зустрічатися та спілкуватися з сином не менше 3 годин протягом дня у день народження дитини та батька дитини, у дні релігійних та офіційних свят (Новий Рік, Різдво, Великдень, Трійця, День Незалежності України та інші офіційні свята) за місцем проживання дитини, за місцем дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій території, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини).

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області 04.08.2023 року відкрито провадження у справі.

У підготовчому засіданні адвокат Племениченко Г.В. в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та побаченні з малолітнім сином ОСОБА_3 кожної другої суботи та четвертої неділі кожного місяця та спілкування із сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язків, з урахуванням навчального процесу та режиму дня дитини в період часу з 16:00 год. до 21:00 год кожного вівторка та четверга, неділі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.03.2024 року відмовлено у задоволенні заяви позивача.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13.05.2025 року ухвалу Комінтернівського районного суду від 21.03.2024 року скасовано, вжито заходів забезпечення позову, - зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та побаченні з малолітнім сином ОСОБА_3 кожної другої суботи та четвертої неділі кожного місяця та спілкування із сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язків, з урахуванням навчального процесу та режиму дня дитини в період часу з 16:00 год. до 21:00 год кожного вівторка та четверга, неділі.

Матеріали справи повернуті до Доброславського районного суду Одеської області 01.07.20025 року.

Адвокат Племениченко Геннадія Вячеславовича в інтересах ОСОБА_1 про відвід головуючого судді від розгляду справи мотивуючи її тим, що ухвалою від 21.03.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, яка пізніше скасована судом апеляційної інстанції.

Крім того, заявник вказує на внесення до реєстру ухвали суду не у день її винесення.

На переконання скаржника суд фактично винісши ухвалу позбавив можливості позивачки захистити свої права в судовому порядку взагалі, у зв`язку з тим, що виходячи з логіки суду «якщо позивачка не знайде РНОКПП то вона не може звернутися до суду».

Крім того, вказує на те, що заявником була направлена скарга до ВРП щодо незаконних дій суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заяв про відвід головуючого.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні у справі «Білуха проти України» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ наявність безсторонності (неупередженості) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно із суб`єктивним критерієм, з урахуванням особистих переконань та поведінки конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Однією з гарантій законності здійснення правосуддя, об`єктивності та неупередженості розгляду справи є право на подання заяви про відвід судді.

Зокрема, право учасника справи за наявності сумнівів у безсторонності суду заявити відвід одному із суддів або всьому складу суду, що розглядають справу, закріплене законом і спрямоване на усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суду і, як наслідок, забезпечення довіри до судових рішень.

Вказане право відводу судді (суду) реалізується шляхом вирішення заяв про відвід у встановленому законодавством порядку.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (ч.ч 1-3 ст. 40 ЦПК України).

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

У Коментарі до Бангалорських принципів поведінки суддів, зокрема, зазначено:

- справа може викликати суперечливі настрої в суспільстві та привернути надмірну увагу ЗМІ, і суддя може опинитися в ситуації, яку можна описати як "центр урагану". Іноді вага суспільної думки може схилятися в сторону конкретного бажаного результату. Однак, виконуючи суддівську функцію, суддя повинен бути стійким до впливу такого суспільного резонансу. Суддя не повинен брати до уваги те, наскільки застосовні закони чи сторони судового розгляду популярні чи непопулярні в суспільстві, серед ЗМІ, посадових осіб чи власної сім`ї або друзів судді.

Суддя не може коливатися під впливом партійних інтересів, суспільного тиску чи страху критики. Незалежність суддів передбачає незалежність від усіх форм зовнішнього впливу (п.28);

- будь-які спроби впливу на суд мають відбуватися привселюдно у залі судового засідання, виключно сторонами чи їхніми адвокатами.

У певних випадках сторонні особи можуть спробувати вплинути на рішення судді в питаннях, які розглядає суд.

Такі спроби слід однозначно відхиляти, від кого б вони не надходили - міністрів, політиків, державних службовців, журналістів, сім`ї чи з інших джерел.

Загроза незалежності суддів може іноді набирати форму непомітної спроби впливу на ставлення судді до певної справи або ж спроб якимось чином отримати прихильність судді.

Слід однозначно відхиляти будь-які спроби такого стороннього впливу на суддю, прямого чи непрямого.

У деяких випадках, особливо якщо після відмови здійснено повторні спроби, судді слід повідомити про такі спроби відповідні органи.

Суддя не може дозволити будь-яким родинним, суспільним чи політичним зв`язкам впливати на будь-яке судове рішення (п.29);

- іноді може бути складно визначити, що саме становить неналежний вплив.

Підтримуючи належну рівновагу між, наприклад, необхідністю захистити судовий процес від спотворення і тиску - політичного, медійного чи з інших джерел - та інтересами публічного обговорення питань, що становлять суспільний інтерес у публічному житті та у вільних ЗМІ, суддя повинен прийняти той факт, що він чи вона є публічною особою, і, відповідно, не може бути надто вразливим чи чутливим. Демократії притаманна критика осіб, які займають державні посади. Отож, у визначених законодавством межах, судді не можуть розраховувати на відсутність критики їхніх рішень, обґрунтування та мотивування та способу ведення справи (п.30);

- якщо суддю сприймають як упередженого, громадську довіру до судової влади буде підірвано.

Відтак, суддя повинен утримуватися від будь-яких дій, які дають підстави вважати, що на його рішення можуть впливати зовнішні чинники на кшталт особистих відносин з тією чи іншою стороною чи зацікавленості у результатах розгляду справи (п.55);

- неупередженість пов`язана не лише з фактичною відсутністю ознак упередженості та наявності упереджених міркувань, але і з враженням відсутності таких ознак.

Такий двоїстий аспект можна виразити за допомогою часто повторюваного вислову, що правосуддя має бути не лише здійсненим, але й однозначно сприйматися як здійснене.

Критерій, який зазвичай застосовується, полягає в тому, чи виникли б у розумного спостерігача, який реалістично і практично дивиться на справу, побоювання щодо браку об`єктивності з боку судді.

Питання в тому, чи існують побоювання щодо упередженості, має вирішуватися з точки зору розумного спостерігача (п.56);

- суддя має вести справу впорядковано та ефективно, не зловживаючи процесуальними правилами.

Для цього потрібна певна твердість.

Суддя, що має ефективно вести процес і водночас запобігати створенню у розумної, справедливої та поінформованої особи будь-якого враження про брак неупередженості, має зберігати чітку рівновагу.

Слід уникати будь-яких дій, які, на думку розумного спостерігача, викликали б (або могли викликати) обґрунтовану підозру про те, що під час виконання своїх суддівських обов`язків суддя не виявляє належної об`єктивності.

Якщо виникають такі враження, вони відбиваються не лише на сторонах судового провадження, але й на довірі громадськості до судової системи в цілому (п.61);

- суддя має бути готовим приймати рішення у справах, які предстають перед судом.

Однак бувають ситуації, коли з метою захисту прав сторін і збереження громадської упевненості в чесності судової влади виникає необхідність відсторонення судді від участі у розгляді певної справи та винесення рішення в ній.

З іншого боку, часті відводи суддів можуть викликати осуд суду та особисто судді з боку громадськості та призвести до необґрунтованого завантаження колег таких суддів.

У сторін судового провадження може виникнути враження, що вони можуть знайти та обрати суддю для розгляду їхньої справи, а це небажано.

Відтак, суддя повинен так облаштувати свої особисті й ділові справи, щоб звести до мінімуму можливість їх несумісності з суддівськими обов`язками (п.66);

- для судді не менш важливо забезпечити, щоб правосуддя сприймалося як здійснене, адже це є одним із головних принципів права й публічного порядку.

Відтак, суддя повинен вести судовий розгляд таким чином, щоб відсутність упередженості, об`єктивність і справедливість були очевидними для всіх, кого цікавить процес і його результат, аж надто для особи, яка подала клопотання.

Відповідно, суддя, щодо якого подали клопотання про відвід, має пам`ятати, що від нього вимагають очевидної об`єктивності, особливо під час розгляду клопотання про відвід (п.87).

Заявник посилається на можливу наявність об`єктивного критерію, і не вказує на суб`єктивний критерій.

Щодо наявності чи відсутності у справі об`єктивного критерію:

Суд приймає до уваги, що так, дійсно, головуючим суддею ухвалено рішення, яке пізніше скасовано в апеляційному порядку.

Однак скасування судового рішення не є безумовною підставою для відведення головуючого.

Не можна стверджувати про наявність упередженості чи необ`єктивності головуючого судді тільки через те, що судом ухвалено рішення, яке скасовано судом апеляційної інстанції.

Внесення до реєстру ухвали пізніше дати виготовлення виникло внаслідок надмірного завантаження головуючого.

Головуючим звернуто увагу позивача на необхідність належного сповіщення відповідача, яка з дитиною перебуває за кордоном, ймовірно у Великій Британії.

Виконання можливого позитивного для позивача заочного рішення за межами України потребує доказів належного повідомлення відповідача у справі.

Суд в силу правил процесуального закону зобов`язаний вжити заходів належного повідомлення відповідача.

Окрім того, органом місцевого самоврядування вказано про фактичну неможливість надання відповідного висновку органу опіки через перебування матері та дитини за кордоном.

Вказані обставини не свідчать про наявність об`єктивного критерію для відведення головуючого.

Суд має урахувати інтереси як позивача так і відповідача, зокрема, щодо належного повідомлення.

Направлення позивачем скарги до ВРП на дії головуючого є правом позивача, і не є критерієм для відведення головуючого.

В даному випадку елемент тиску на головуючого відсутній.

З урахуванням складності у належному процесуальному повідомленні відповідача, істотного ускладнення підготовки відповідного висновку органом опіки, суд своєю ухвалою визнав явку позивача в судові засідання обов`язковою, оскільки позивач подавав заяву про розгляд справи у свою відсутність.

В силу статті 43 ЦПК України сторони мають обов`язок сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Тобто позивач також має сприяти суду у подальшій організації належного повідомлення відповідачки, про це судом неодноразово було звернуто увагу позивача.

Відповідач об`єктивно жодного разу належним чином не повідомлена про дату час та місце проведення судового засідання.

Адресовані документи та повістки судової справи на електронну адресу, яка можливо належить відповідачці скасовані відправленням.

Повідомлення СМС не є належним, оскільки відсутня заява відповідачки про згоду на такий вид повідомлення.

Отже об`єктивний критерій не має місце.

Інші доводи для відведення головуючого зводяться до не згоди з прийнятими головуючим суддею рішеннями.

Заявник має право не погодитись з судовим рішенням, і оскаржити його у встановленому процесуальним законом порядку.

Однак не згода із рішенням суду не є підставою для відведення головуючого від розгляду тієї чи іншої справи.

Суд переконаний, що жодних правових підстав для відводу головуючого судді не має.

Оскільки заява про відвід надійшла через підсистему ЕСІТС 07.07.2025 року (за три робочих дні), то відвід слід визнати необгрунтованим та передати заяву про відвід на розгляд іншому судді, якому не може бути заявлений відвід.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 40, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати не обгрунтованою заяву заяву адвоката Племениченко Геннадія Вячеславовича в інтересах ОСОБА_1 про відвід головуючого судді від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, про усунення перешкод в участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Передати заяву про відвід головуючому судді Барвенко В.К. до апарату Доброславського районного суду Одеської області для визначення іншого судді, якому не може бути заявлений відвід.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Суддя В. К. Барвенко