Провадження № 2/522/2692/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

представника позивача адвоката Циби О. В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сафронюка П. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 09.01.2023 о 20 год 37 хв. ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , в умовах сухого асфальту, без будь-яких ям та вибоїн на дорозі, у темний час доби, при достатньому штучному міському освітленні, здійснював рух по другій смузі для руху вул. Разумовська, на якій організовано двосторонній рух по двох смугах руху в кожному напрямку, з боку вул. Старопортофранківська в напрямку вул. Серова.

Будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, тобто наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого за межами перехрестя вул. Разумовська - вул. Садиковська, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.2 «пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод», діючи самовпевнено, передбачаючи можливість настання наслідків свого діяння водій ОСОБА_1 за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу, не зупинився, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, які переходять проїзну частину і для яких може бути створена перешкода чи небезпека для руху, маючи технічну можливість уникнути ДТП, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який здійснював рух по нерегульованому пішохідному переходу в темпі спокійного кроку зліва направо за ходом руху автомобіля Mitsubishi Lancer.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2023 у кримінальній справі № 522/4146/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Позивач указує, що між ним та ОСОБА_1 добровільно не досягнуто згоди щодо відшкодування позивачу в повній мірі завданої шкоди.

ОСОБА_3 у лютому 2023 року перераховано на його користь грошові кошти у загальному розмірі близько 40 000 грн, як допомога на відновлення здоров`я, оплату оренди квартири, харчування, медикаменти. Однак, цих коштів не вистачило на довготривале лікування, обстеження та усунення майбутніх наслідків у вигляді значного погіршення стану здоров`я, отриманої у майбутньому 3 групи інвалідності та необхідності лікуватися стаціонарно спочатку в м. Одесі, а потім за направленням за місцем реєстрації у Дніпропетровській області. Загалом лікування позивача як стаціонарно так і амбулаторно сумарно продовжується більше 7 місяців.

Водночас ОСОБА_1 відмовився від добровільного відшкодування завданої позивачу шкоди.

Крім того, ураховуючи, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ СК «Уніка» відповідно до полісу № 4 від 20.08.2022 зі страховим лімітом 320 000 грн за шкоду, заподіяну здоров`ю, позивач звернувся до страховика із заявою про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

ПрАТ СК «Уніка» виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 91 136,23 грн.

Позивач вважає, що оскільки сума фактично завданої шкоди та збитків, які він поніс у результаті ДТП є значно більшою, аніж виплачена сума страхового відшкодування, стягненню зі страхової компанії підлягає недоплачена сума страхового відшкодування в межах страхового ліміту, а з ОСОБА_3 різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою відповідно до положень ст. 1194 ЦК України.

Позивач зазначає, що у результаті ДТП він зазнав серйозних травм, вимушений був перебувати на довготривалому стаціонарному лікуванні. На день подання позову він продовжує лікування, постійно обстежується у лікарів, витрачає час та докладає додаткових зусиль для відновлення й організації звичайного способу свого життя, який було порушено внаслідок дій ОСОБА_3 . На лікування та проведення діагностичних досліджень ним було витрачено власні кошти у розмірі 13 228,08 грн, з яких лише 6 396,41 грн було відшкодовано страховою компанією.

Вважає, що ці кошти підлягають відшкодуванню ПрАТ СК «Уніка», а посилання страховика на неякісні фотокопії чеків, доданих позивачем до заяви про виплату страхового відшкодування вважає такими, що не звільняють страховика від виплати такого відшкодування в повному обсязі, а останній мав можливість витребувати необхідну документацію від медичної установи або ж від самого потерпілого.

Позивач до події працював у ТОВ «Нове діло» робітником з обслуговування устаткування з виробництва хліба, проте через отримані у ДТП травми він з 09.01.2023 більше ніж на пів року втратив працездатність, джерело доходів та вимушений був брати у борг кошти аби оплачувати орендоване житло, комунальні послуги, повноцінно та посилено харчуватись, купувати ліки, здійснювати витрати на транспорт тощо. Крім того указує, що до ДТП він матеріально допомагав своїм батькам, які є особами похилого віку та пенсіонерами, однак наразі він їх утримувати не може.

Зазначає, що шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності страховою компанією йому було відшкодовано.

Крім того позивач зазначає, що отримані довготривалі фізичні страждання, які він переніс та продовжує відчувати у результаті отриманих при ДТП травм, хворобливий стан та неможливість унаслідок заподіяних тілесних ушкоджень жити повноцінним життям та заробляти кошти на утримання себе та своїх батьків, завдали йому значної моральної шкоди.

Унаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень йому 08.05.2023 встановлено 3 групу інвалідності, а 01.05.2023 лікарем - психіатром проведено обстеження та встановлено діагноз органічний емоційно-лабільний розлад.

Через ушкодження здоров`я він тривалий час перебував на лікуванні, йому завдано душевних страждань, він відчував велику стурбованість та занепокоєння, звичайний спосіб життя було порушено, соціальні зв`язки були втрачені, досі його турбують наслідки ушкодження його здоров`я, він фізично не може займатися раніше звичними для нього справами, в тому числі і займатися спортом, що раніше було невід`ємною частиною його життя. Крім того, через непрацездатність він втратив та продовжує втрачати значний заробіток, що викликає у нього душевні страждання, відчуття пригніченості, зниження соціальної активності, нервові переживання, стривоженість за майбутнє та дискомфорт. Він продовжує проходити тривале обстеження та лікування, приймає препарати, контролює динаміку відновлення мозку, регулярно відвідує лікарів. Водночас в повній мірі відновити стан свого здоров`я повністю не вдається, його постійно турбує головний біль, запаморочення, неконтрольована блювота, загальна слабкість та швидка втомлюваність. Він відмічає зниження слуху на ліве вухо, втрату смакових рецепторів, зниження темпу мислення, розсіяну увагу, іноді порушення мови. Іноді він відчуває зниження чутливості в руці чи нозі, що наразі потребує проходження додаткової фізіотерапії, фізкультури, що пригнічує його та його батьків. Зазначені обставини викликають додаткову дратівливість, депресивні стани та тривожність за майбутнє. Усе подальше життя він має посилено слідкувати за станом свого здоров`я, проходити різноманітні обстеження та наразі неможливо передбачити, якими в майбутньому можуть бути наслідки отриманих травм голови після ДТП.

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, остаточно просив стягнути з ПрАТ «Уніка» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 6 831,67 грн. Крім того, посилаючись на те, що страховою компанією сплачено страхове відшкодування за моральну шкоду в розмірі 4 339, 82 грн, а моральну шкоду оцінено позивачем у розмірі 275 660, 18 грн, з урахуванням страхового ліміту (320 000 грн), також просив стягнути з ПрАТ «Уніка» моральну шкоду в розмірі 228 863, 77 грн. Також позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь у відшкодування моральної шкоди 275 660, 18 грн.

У відзиві на позовну заяву ПрАТ СК «Уніка» проти позову заперечувало. В обґрунтування заперечень зазначено, що 20.08.2022 між ПрАТ СК «Уніка» та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210656334. Предметом страхування за полісом є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 .

22.05.2023 позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та страховиком на підставі полісу та обвинувального акта прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 91 136,23 грн, з яких: 6 396,441 грн належним чином підтверджені витрати на лікування згідно наданих розрахункових документів та відповідно до ст. 24.1 Закону (не було прийнято до уваги документ «Здоров`я та краса» на 1 100,00 грн, чек з платіжного терміналу на 3 729,10 грн, документ з аптеки «Віва «Фарм Юг» на 234,00 грн, чек з платіжного терміналу на 785,50 грн, оскільки до цих документів не додано фіскальних чеків. Також не взято до уваги документ вкрай поганої якості, за яким неможливо ідентифікувати придбані товари та визначити вартість цих товарів); 80 400,00 грн у зв`язку із стійкою втратою працездатності згідно зі ст. 26.2 Закону та 4 339,82 грн відшкодування моральної шкоди згідно ст. 26-1 Закону.

11.07.2023 ПрАТ «СК «Уніка» перерахувало на реквізити позивача вказане страхове відшкодування.

Щодо відшкодування моральної шкоди указує, що відповідно до ст. 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Позивачу було виплачено моральну шкоду у розмірі 4 339,82 грн, що складає 5 % від суми страхової виплати 86 796,41 грн.

Вважає, що обґрунтований розмір завданої майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу страховою компанією, становить 91 136,23 грн, яка вже сплачена у добровільному порядку, тому страховиком права позивача не порушено.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 виклав свої заперечення щодо позову, зазначив, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, суперечить меті інституту страхування та звернення позивача з позовом про відшкодування шкоди безпосередньо до винуватця ДТП без звернення до страхової компанії вважав передчасним та необґрунтованим. Також зазначив, що позивачем та відповідачем на стадії досудового слідства було укладено усну угоду про примирення та компенсацію завданої шкоди, яку оформлено у формі розписки у відсутності претензій до обвинуваченого в обмін на платіж в безготівковій формі на суму 35 000,00 грн. Крім того ОСОБА_3 25.011.2023 перерахував на рахунок потерпілого 5 500,00 грн у рахунок відшкодування витрат потерпілого на оренду житла, яку позивач не міг оплатити внаслідок отриманої травми.

Щодо витрат позивача на лікування та медичні обстеження указує, що позивач проходив лікування у КНП «Міська Клінічна Лікарня № 11» ОМР за рахунок коштів міського бюджету на загальну суму 20 253 грн, які були добровільно компенсовані ОСОБА_3 на стадії досудового слідства у відповідь на заявлений Одеською міською радою позов.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 коштів у відшкодування моральної шкоди посилався на те, що доводи позивача в цій частині зводяться до шаблонного переписування з нормативно-правових актів та судових рішень трактувань, які ймовірно описують так звані «немайнові втрати», а позивач намагається збагатитись за рахунок відповідачів, що є неприпустимим та незаконним.

Позивач в період лікування постійно отримував морально-психологічну та матеріальну підтримку від ОСОБА_1 , в тому числі як при особистих багаторазових зустрічах за місцем знаходження позивача у лікарні, так і в телефонних розмовах і переписках у месенджерах.

Крім того указує, що складенням розписки про відмову від претензій майнового характеру сторонами малось на увазі відмова позивача до ОСОБА_1 від претензій майнового характеру у зв`язку з добровільною компенсацією завданого збитку, в тому числі моральної шкоди, яка була заподіяна позивачу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2024 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів повернуто заявнику.

У судових засіданнях у справі позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Циба О. В. просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сафронюк П. В. у судових засіданнях у справі у задоволенні позову просили відмовити.

Відповідач ПрАТ СК «Уніка» подало до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2023 у кримінальній справі № 522/4146/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Цивільний позов Приморської окружної прокуратури м. Одеси та потерпілого ОСОБА_2 залишено без розгляду.

З указаного вироку слідує, що 09.01.2023 приблизно о 20 год 37 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , (ходова частина, рульове керування, гальмова система якого на момент дорожньо-транспортної пригоди перебували в технічно справному стані), в умовах сухого асфальту, без будь-яких ям та вибоїн на дорозі, у темний час доби, при достатньому штучному міському освітленні, здійснював рух по другій смузі для руху вул. Разумовська, на якій організовано двосторонній рух по двом смугам руху в кожному напрямку, з боку вул. Старопортофранківська в напрямку вул. Серова.

Будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, тобто наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого за межами перехрестя вул. Разумовська -вул. Садиковська, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.2 «пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод», діючи самовпевнено, передбачаючи можливість настання наслідків свого діяння водій ОСОБА_1 , за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу, не зупинився, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, які переходять проїзну частину і для яких може бути створена перешкода чи небезпека для руху, маючи технічну можливість уникнути ДТП, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який здійснював рух по нерегульованому пішохідному переходу в темпі спокійного кроку зліва направо за ходом руху автомобіля Mitsubishi Lancer.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток основи черепу (перелом верхньої стінки лівої орбіти, перелом кісток носу, перелом великого та малого крил клиноподібної кістки зліва, перелому задньої стінки основної пазухи зліва, перелом піраміди лівої скроневої кістки, перелом потиличної кістки), травматичний субарахноідальний та субдуральний крововилив, забій м`яких тканин тім`яної ділянки, гематома параорбітальної клітковини справа, перелом правої лопатки. Вказані ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

ОСОБА_2 у зв`язку з отриманими в ДТП тілесними ушкодженнями неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах.

У період з 09.01.2023 до 27.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «МКЛ № 11», що підтверджується випискою із медичної картки хворого № 490.

З виписки № 9606/329 із медичної картки стаціонарного хворого КНП Кам`янської міської ради «Міська лікарня № 7» слідує, що ОСОБА_5 у період з 14.04.2023 по 24.04.2023 знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліст КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради від 01.05.2023 ОСОБА_2 встановлено діагноз органічний емоційно-лабільний розлад.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 4941842 ОСОБА_2 з 08.05.2023 встановлено 3 групу інвалідності на строк до 01 червня 2024 року.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ СК «Уніка» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210656334. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000 грн, за шкоду заподіяну майну 160 000 грн, франшиза 2 500 грн.

22.05.2023 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ СК «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом ПрАТ СК «Уніка» № 00563539 від 10.07.2023 ОСОБА_2 повідомлено, що сума страхового відшкодування становитиме 91 136,23 грн, з них: 6 396,441 грн належним чином підтверджені витрати на лікування згідно наданих розрахункових документів та відповідно до ст. 24.1 Закону України «про обов`язкове страхування ЦПВВНТЗ». Не прийнято до уваги документ «Здоров`я та краса» на 1 100,00 грн, чек з платіжного терміналу на 3 729,10 грн, документ з аптеки «Віва «Фарм Юг» на 234,00 грн, чек з платіжного терміналу на 785,50 грн, оскільки до цих документів не додано фіскальних чеків. Також не взято до уваги документ у вкрай поганій якості, за яким неможливо ідентифікувати придбані товари та визначити вартість цих товарів. 80 400,00 грн у зв`язку із стійкою втратою працездатності згідно ст. 26.2 Закону та 4 339,82 грн відшкодування моральної шкоди згідно ст. 26-1 Закону.

Відповідно до наказу № 00563539 від 10.07.2023 про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 ПрАТ №СК «Уніка» прийнято рішення про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування (витрати на лікування) у розмірі 6 396,41 грн, страхового відшкодування (у зв`язку із стійкою втратою непрацездатності, згідно ст. 26.2 Закону) у розмірі 80 4400,00 грн, страхового відшкодування (моральна шкода згідно ст. 26-1 закону) у розмірі 4 339,82 грн, шляхом переказу безготівкових коштів на розрахунковий рахунок.

Відповідно до платіжного доручення № 099937 від 11.07.2023 ПрАТ «СК «Україна» сплачено страхове відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 4 339,82 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 099936 від 11.07.2023 ПрАТ «СК «Україна» сплачено страхове відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 80 400,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 099935 від 11.07.2023 ПрАТ «СК «Україна» сплачено страхове відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 6 396,41 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

За загальним правилом частини першої ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники наземних транспортних засобів зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із ст. 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

В п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон) зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до абз. 4 п. 36.2. ст. 36 Закону якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з абз. 5 п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

У позовній заяві позивач зазначає, що ним у зв`язку з травмами, отриманими в ДТП, витрачено на лікування та проведення діагностичних досліджень 13 228, 08 грн, проте страховиком відшкодовано лише 6 396, 41 грн, а тому стягненню з останнього підлягає 6 831, 67 грн.

Під час розгляду справи встановлено, що ПрАТ СК «Уніка» здійснило виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування, зокрема на лікування, у розмірі 6 396,441 грн, що не заперечується позивачем. При цьому страховиком не взято до уваги документ «Здоров`я та краса» на 1 100,00 грн, чек з платіжного терміналу на 3 729,10 грн, документ з аптеки «Віва «Фарм Юг» на 234,00 грн, чек з платіжного терміналу на 785,50 грн, оскільки до цих документів не додано фіскальних чеків. Також не взято до уваги документ у вкрай поганій якості, за яким неможливо ідентифікувати придбані товари та визначити вартість цих товарів.

За змістом п. 23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Відповідно до п.24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

На підтвердження понесених витрат позивачем долучено копії платіжних документів (оригінали надані для огляду у судовому засіданні) про придбання медичних препаратів, оплату проведення клінічних досліджень, проте позивачем не доведено що саме ті медикаменти та в тій кількості, на придбання яких були надані квитанції, а також дослідження, були призначені лікарем для лікування потерпілого. Крім того позивачем надано копії платіжних документів, загальна сума витрат по яких перевищує заявлену до стягнення зі страховика суму у розмірі 6 831, 67 грн, при цьому позивачем не зазначено які саме з поданих документів надавалися ним до страхової компанії для виплати страхового відшкодування та які були враховані страховиком.

Щодо документів, які не були враховані страховою компанією для виплати страхового відшкодування, а саме: документ «Здоров`я та краса» на 1 100,00 грн, чек з платіжного терміналу на 785,50 грн, чек з платіжного терміналу на 3 729,10 грн,то указані документи є документами, які лише підтверджують здійснення платіжної операції та не містять відомостей щодо товарів чи послуг, які оплачуються, а відтак не підтверджують витрат позивача на лікування.

При цьому якість документа (в тому числі оригіналу) з аптеки «Віва «Фарм Юг»на придбання медикаментів на суму 234,00 грн, не дозволяє встановити період їх придбання, що також не є належним доказом на підтвердження понесення позивачем таких витрат як витрат на лікування.

Щодо вимоги позивача до ПрАТ «СК «Уніка» про стягнення моральної шкоди в розмірі 228 863, 77 грн, то така вимога також не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як установлено судом ПрАТ «СК «Уніка» виплатило ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 4 339,82 грн, що становить 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (86 796, 41 грн х 5%).

Отже, страховиком належним чином виконано обов`язок щодо сплати потерпілому моральної шкоди у визначеному законом розмірі. Позивачем не заперечується отримання від страховика у відшкодування моральної шкоди 4 339,82 грн. Позивачем не доведено порушення його прав стаховиком.

Таким чином, вимоги позивача до ПрАТ «СК «Уніка» задоволенню не підлягають.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 275 660,18 грн у відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

За встановлених обставин справи позивач має право на відшкодування моральної шкоди в силу закону.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19.

Отже, розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.

Розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення за рахунок відповідача.

В ході розгляду даної справи встановлено, що беззаперечним є факт того, що в результаті отримання тяжких тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини ОСОБА_1 , позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях і переживаннях, тривалій емоційній напруженості, втраті душевного спокою, стресі, зміні звичного укладу життя, порушенні психологічного благополуччя, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач; характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо); стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

При цьому, виходячи із засад верховенства права, розумності, пропорційності, виваженості та справедливості суд вважає, що заявлений до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 275 660,18 грн є завищеним з урахуванням всіх викладених обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На переконання суду, розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням установлених судом обставин, глибини і тривалості моральних страждань позивача.

Такий розмір моральної шкоди суд вважає достатнім та таким, що не призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок відповідача.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача у відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 100 000,00 грн.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування моральної шкоди не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

При цьому перераховані ОСОБА_1 позивачу кошти, зокрема в сумі 35 000 грн суд також не може врахувати як оплату по завданій моральній шкоді, оскільки будь-яких доказів які б підтверджували призначення цих коштів саме як відшкодування моральної шкоди, матеріали справи не містять. Більше того, впродовж тривалого часу після ДТП позивач продовжував лікуватись і відсутні підстави вважати, що відповідні кошти надавались у відшкодування моральної шкоди, а не інших витрат, зокрема лікування, харчування тощо.

На підставі наведеного, позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з ОСОБА_1 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 13, 76-82, 258, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000 (сто тисяч) грн у відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», , адреса: м. Київ, вул. Олени Теліги6, літ. «В», корп. 4.

Повне судове рішення складено 31.07.2025.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА

27.06.25