Справа 243/3944/25
Провадження 2/243/1153/2025
28 липня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Сидоренко І.О.
секретаря судового засідання Зубкова В.В.,
розглянувши у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за розпискою, -
До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за розпискою. Дана позовна заява мотивована тим, що 08.05.2024 року позивач надав у борг грошові кошти у сумі 500 000 грн., що підтверджується розпискою. Строк повернення грошових коштів згідно із розпискою до 01.06.2024 року. Позивач є керівником фермерських господарств та займається вирощуванням соняшника. Знайомство із відповідачем відбулося через професійну діяльність. Відповідач займався діяльністю із переробки соняшника, як він пояснив позивачу, має значні борги перед постачальниками соняшника через неплатежі з боку інших контрагентів, тому просив допомогти йому фінансово, обіцяв, що невдовзі він отримає гроші від своїх боржників та поверне борг. Проте, строк повернення боргу настав 01.06.2024, але відповідачем гроші кошти не були повернуті позивачу, він уникає контактів із позивачем.
В зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 500 000 грн. та витрати по сплаті судового збору.
У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, відзив на позовну заяву відповідачем до суду не надано. В установленому законом порядку, у зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого ОСОБА_1 позичив грошові кошти у сумі 500 000 грн., які ОСОБА_2 зобов`язувався повернути 01.06.2024.
Стаття 1047 ЦК України встановлює форму договору позики та зазначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своєю суттю Договір позики про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
На підтвердження укладення Договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань і отримання грошей у сумі 500 000 грн. відповідачем ОСОБА_2 08.05.2024 року власноручно складена Розписка, відповідно до якої, він взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 500 000 грн. з вимогою про повернення суми боргу до 01.06.2024 року.
Суд звертає увагу, що у Розписці, яка була предметом дослідження в судовому засіданні, зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики й Розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання договору позики між ним та позивачем і фактом передачі йому грошових коштів. Відповідач не оскаржував договори позики з підстав неотримання ним грошових коштів.
Тому приходить до обґрунтованого висновку, що цією Розпискою відповідач ОСОБА_2 власноручно посвідчив факт передання йому позивачем грошових коштів.
Таким чином, суд приходить до обґрунтованого переконання, що розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання 08.05.2024 року договору позики між відповідачем ОСОБА_2 і фактом передачі йому грошових коштів у сумі 500 000 грн. про що зазначає сам відповідач в розписці.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, що передбачено ст. 1051 ЦК України.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем ОСОБА_1 надано оригінал Розписки від 08.05.2024 року.
Наявність у кредитора оригіналу розписки свідчить про наявності невиконаного зобов`язання.
У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).
Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позивач зазначає, що до теперішнього часу суму позики у розмірі 500 000 грн. відповідач не повернув.
Жодних доказів на спростування вищезазначених обставин, зокрема, доказів на підтвердження факту виконання відповідачем умов договору позики та про фактичне повернення ним суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача, відповідачем суду не надано.
За змістом статей 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За правилами частини другої статті 527 ЦК України кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Згідно зі статтею 545 цього Кодексу кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Оригінал боргового документу, тобто Розписка відповідача ОСОБА_2 від 08.05.2024 до суду надана позивачем, тобто знаходиться у нього на руках.
«Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Передаючи кошти особі, яка не є стороною договору позики, позичальник не скористався своїм правом на затримання виконання зобов`язання до повернення боргового документа та не звертався з такою вимогою безпосередньо до позикодавця.»
Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24 цс 12, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.
Таким чином, приймаючи до уваги що сума грошових коштів, зазначених в розписці позивачу не повернута, суд доходить до висновку, що вимога позивача про стягнення коштів у загальному розмірі 500 000 гривень підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 4000 грн. судового збору, тому з огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268,280-283,353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 530, 599, 610, 611, 625, 1046-1051 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за розпискою задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти за розпискою від 08.05.2024 року у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
Повний текст рішення виготовлений 29 липня 2025 року.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду І.О. Сидоренко