РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/2886/24 Провадження № 2/401/222/25

17 липня 2025 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю: секретаря судових засідань Рудської В.А.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача, адвокат Татарчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Світловодської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання договору дарування квартири від 24 січня 1997 року та довіреності від 21 червня 2021 року нікчемними та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Процедура (рух справи):

У жовтні 2024 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача з позовною заявою про визнання договору дарування квартири від 24 січня 1997 року та довіреності від 21 червня 2021 року нікчемними та визнання права власності на квартиру.

Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року до участі у справі залучено як третю особу ОСОБА_2 .

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, відзив на позов не надав.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Аргументи позивача, ОСОБА_1 :

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 24 січня 1997 року позивач зі згоди свого чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за нотаріально посвідченим договором подарувала своїй дочці ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , якою вона продовжує користуватися до цього часу, де постійно зареєстрована. 21 червня 2021 року їх дочка ОСОБА_2 , перебуваючи в Україні на законних підставах, в місті Світловодську надала позивачу довіреність строком на 10 років, посвідчену приватним нотаріусом Соломоненко Ларисою Василівною. Зазначені факти вказують на те, що вказані правочини здійснені відповідно до законодавства України. Позивач має похилий вік і поганий стан здоров`я після перенесеного інфаркту Міокарда, тому, враховуючи неможливість прибуття дочки на територію України після 24 лютого 2022 року через військові дії та оголошення воєнного стану, вона вирішила за чинною нотаріально посвідченою довіреністю розпорядитися зазначеною квартирою на свій розсуд, а саме відчужити її іншій особі.

12 жовтня 2023 року вона звернулася в Першу Світловодську державну нотаріальну контору з письмовою заявою щодо посвідчення договору дарування квартири за цією довіреністю, тобто посвідчення правочину про відчуження даного об`єкту нерухомості. 16 жовтня 2023 року позивач отримала письмове повідомлення зазначеної нотаріальної контори про відмову у здійсненні цієї нотаріальної дії з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719 "Про внесення змін до деяких постанов щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану". Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовної заяви до Першої Світловодської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оскарження відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - посвідчення договору дарування. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 31 січня 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено в позові про визнання довіреності такою, що підлягає виконанню нотаріальною конторою вчинити нотаріальні дії, з підстав неправильно обраного способу захисту цивільного права. З огляду на останнє судове рішення, правочини у вигляді зазначених договору дарування та довіреності на цей час вважаються укладеними з порушенням мораторію, встановленого вказаною постановою Кабінету Міністрів України, так як передбачають відчуження квартири в майбутньому у вигляді договору її дарування, підтвердженням чому є належні докази у справі про факт звернення позивача для такого відчуження в Першу Світловодську державну нотаріальну контору 12 жовтня 2023 року. Просить суд ухвалити рішення про визнання правочинів у вигляді договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного громадянкою України ОСОБА_1 з громадянкою Російської Федерації ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Світловодського нотаріального округу Кіровоградської області Ганночкою Г.І. і зареєстрованого в реєстрі за №139, та у вигляді довіреності від 21 червня 2021 року, наданою громадянкою російської федерації ОСОБА_2 громадянці України ОСОБА_1 , посвідченої приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Соломоненко Л.В. і зареєстрованої в реєстрі за №626, - нікчемними з визнанням за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, пояснила, що донька проживає в російській федерації, не приїжджає до України, позивач бажає повернути квартиру у свою власність, щоб мати можливість нею розпоряджатись. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позицію позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Аргументи відповідача, Світловодської міської ради:

Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, представник відповідача до суду повторно не прибув, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Аргументи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 :

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та розгляд справи повідомлена за відомою суду адресою.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку.

Встановлені судом обставини справи:

Відповідно до свідоцтва про народження позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 .

Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 29 жовтня 1983 року ОСОБА_5 після укладання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6 .

З рішення Виконавчого комітету Світловодської міської Ради народних депутатів № 439 від 25 червня 1992 року вбачається, що ОСОБА_1 продано в особисту власність квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24.01.1997 року подарували ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири.

Відповідно до копії довіреності від 21.06.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Соломоненко Ларисою Василівною та зареєстрованої в реєстрі за № 626, громадянка російської федерації ОСОБА_2 уповноважила позивача ОСОБА_1 управляти і розпоряджатися всім її майном з правами, які перелічені в тексті довіреності.

16 жовтня 2023 року завідувачем Першої Світловодської державної нотаріальної контори позивачу, як довіреній особі, надано відповідь про неможливість посвідчення договору дарування квартири від імені громадянки рф ОСОБА_2 . Роз`яснено, що на підставі Постанови КМУ від 24 червня 2022 року № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», нотаріус відмовляє у її вчиненні. Ці обмеження діють до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, та не поширюються на нотаріальні дії із засвідченням справжності підпису на заяві про вихід з громадянства російської федерації та посвідчення заповіту військовополоненого.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовної заяви до Першої Світловодської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оскарження відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - посвідчення договору дарування. Суд дійшов висновку, що для громадян російської федерації встановлені обмеження, тому державним нотаріусом Першої Світловодської державної нотаріальної контори Кіровоградської області правомірно відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії у межах визначених чинним законодавством України, а обґрунтування позивача є безпідставними, тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 31 січня 2024 року, яке постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року залишено без змін, ОСОБА_1 відмовлено в позові про визнання довіреності від 21 червня 2021 року такою, що підлягає виконанню нотаріальною конторою вчинити нотаріальні дії, з підстав неправильно обраного способу захисту цивільного права. Суд дійшов висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх порушених або оспорюваних прав, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідач про можливі заперечення проти позовних

Оцінка суду (джерела права):

Згідно з ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

До основоположних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, належать, зокрема справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1ст. 3 цього Кодексу).

Згідно з ч. ч. 1, 3,ст. 13 ЦК України Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповіднодо ч.1, п.1,3 ч.2 ст. 11ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні правата обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, тощо.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ст. 202 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а згідно із частиною 3 цієї ж статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України "Про нотаріат", та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

У Постанові Пленуму ВССУ "Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 № 2 зазначено, що можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває до теперішнього часу.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану", положеннями якої встановлено, певні обмеження щодо вчинення нотаріальних дій в умовах воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану" від 19 квітня 2022 року № 480 внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" та відновлено проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

У подальшому Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану" № 719 від 24.06.2022 внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану", якими передбачено, що незавершені нотаріальні дії за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації" зупиняються. У разі звернення такої особи за вчиненням нотаріальної дії нотаріус відмовляє у її вчиненні. Ці обмеження діють до прийняття та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, та не поширюється на нотаріальні дії із засвідчення справжності підпису на заяві про вихід з громадянства російської федерації та посвідчення заповіту військовополоненого.

Згідно з підпунктами 2, 3 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації" від 03.03.2022 № 187 для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської федерації встановлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання російською федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім безоплатного відчуження на користь держави Україна.

Пунктом 2 Постанови № 187 установлено, що:

1) правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними;

2) нотаріальне посвідчення правочинів, що порушують мораторій, визначений пунктом 1 цієї постанови, забороняється. Державна реєстрація або інше визнання державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, особами, які надають публічні (адміністративні) послуги, правочинів, укладених з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, забороняється.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу /набуття /зміни/ встановлення/ припинення прав взагалі).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює, встановлює, припиняє, зумовлює переходу чи набуття) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому.

Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства.

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України, в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного правочину).

Тлумачення вказаної норми дозволяє стверджувати, що: під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення; під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу); помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину». Незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Це по суті є відображенням ще римського принципу ignorantia juris nocet (з лат. - незнання закону шкодить); поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/170/65/14-ц зазначено, що аналіз статті 229 ЦК України дозволяє стверджувати, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Висновок суду:

Суд зазначає, що згідно з частинами 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`ктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Суд враховує, що Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони й відповідно до українського законодавства запроваджений воєнний стан з 5:30 год 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» в редакції, чинній на момент звернення до нотаріуса з метою укладенні договору купівлі-продажу на підставі довіреності: для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім безоплатного відчуження/передачу на користь держави Україна; задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків.

Згідно з п.2 вказаної Постанови правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними.

Зазначена постанова діє на теперішній час.

Позивач посилаючись на вказану Постанову Кабінету Міністрів України вважає, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 24 січня 1997 року та довіреність від 21 червня 2021 року є нікчемними.

Спірний договір дарування нерухомого майна був укладений та підписаний сторонами 24 січня 1997 року а довіреність посвідчена 21 червня 2021 року, тобто до введення в Україні воєнного стану та запровадження обмежень щодо вчинення нотаріальних дій під час дії воєнного стану. Сторони договору не були позбавлені можливості реалізувати свої права відповідно до встановлених на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства України.

Встановлені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» тимчасові обмеження щодо здійснення нотаріальних дій за заявами особи, пов`язаної з державою-агресором, не свідчать про нікчемність правочині, а отже і не свідчить про наявність підстав для визнання таких правочинів нікчемними.

Продовження проживання позивачки у квартирі після укладення спірного договору дарування, а також те, що донька немає можливості приїхати до України самі по собі з урахуванням конкретних обставин у даній справі не можуть бути самодостатніми підставами для визнання договору дарування від 24 січня 1997 року нікчемним.

Також, позивачем не доведено правових підстав для визнання нікчемним правочину у вигляді довіреності від 21 червня 2021 року від імені громадянки РФ ОСОБА_2 .

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання нікчемними договору дарування квартири від 24 січня 1997 року та довіреності від 21 червня 2021 року, слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують порушеного права позивача, у зв`язку з чим, в задоволенні даного позову слід відмовити.

У зв`язку з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Світловодської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання договору дарування квартири від 24 січня 1997 року та довіреності від 21 червня 2021 року нікчемними та визнання права власності на квартиру.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення 22 липня 2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Світловодським МРВ УМВС України в Кіровоградській області 09.09.1998.

Відповідач: Світловодська міська рада Кіровоградської області, адреса: 27501, вулиця Героїв України, будинок №14, м. Світловодськ Кіровоградської області, .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом