Справа № 752/768/25
Провадження № 2/752/3586/25
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участі секретаря - Білас С.В,,

розглянувши у приміщенні суду міста Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі посольства держави російської федерації в України, про визнання порушення права та відшкодування завданої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року через систему «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави російська федерація в особі посольства держави російської федерації в України, про визнання порушення права та відшкодування завданої моральної шкоди, в якому просить:

- стягнути на свої користь моральну шкоду у розмірі 8,2 млрд грн;

-визнати, що військова агресія рф створила умови, які спричинили жорстоке поводження з позивачем, відповідальність за яке несе держава-відповідач як ініціатор агресії, що призвела до порушення прав позивача на життя, фізичну недоторканність та захист від тортур.

Позовна заява обґрунтована наступним. Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, було запроваджено воєнний стан на території України. ООН у Резолюції ES-11/1 від 2 березня 2022 року засудила військову агресію російської федерації, яка порушує міжнародні норми. Дії держави-агресора призвели до численних порушень прав людини, включаючи шкоду, завдану позивачу.

26 липня 2022 року позивач уклав контракт із Міністерством оборони України про проходження військової служби на посаді осіб рядового складу. З 22 листопада 2022 року він виконував обов`язки навідника у зоні активних бойових дій неподалік населеного пункту Вугледар Донецької області.

Позивач вказує, що 26 серпня 2023 року, близько опівночі, він ухвалив рішення відмовитися від використання зброї, військової форми та засобів індивідуального захисту, переодягнутися у цивільний одяг і залишити зону бойових дій. У процесі руху у західному напрямку відбулася серія обстрілів. 27 серпня 2023 року, о 6:30 ранку, незважаючи на спроби уникнути небезпеку, отримав тяжке вогнепальне наскрізне кульове поранення. Згідно з витягом з матеріалів службового розслідування, позивач був у цивільному одязі, не мав ушкоджень до моменту застосування проти нього зброї та не проявляв агресії.

Після поранення позивач зазнав катувань і знущань невідомими особами, що також є ознакою військового злочину. Прибувши до найближчого укриття, позивач отримав першу медичну допомогу, але згодом був зв`язаний, йому надягли мішок на голову, після чого транспортували у невідоме місце. Згодом його виявили інші особи та доставили до медичного пункту.

Також після хірургічної обробки поранення у м. Курахово невідомі особи висловлювали вербальні погрози та пропонували хабар. Поранення спричинило тяжкі наслідки для організму, які є незворотними: кардіологічні ускладнення; розрив нерва під лопаткою. Це призвело до значних обмежень у функціональності кінцівки, з урахуванням того, що нерви не відновлюються повністю. Чотири місяці лікування та реабілітації не дали задовільного результату, що ускладнює повсякденне життя.

Повідомляє, що керуючись нормами міжнародного права, позивач прийняв рішення відмовитися від участі в діях, що можуть призвести до позбавлення життя інших осіб, і залишити зону бойових дій. Таке рішення було зумовлене його особистими моральними переконаннями, які виключають можливість застосування сили або зброї проти інших осіб.

Позивач покладає відповідальність на відповідача - рф за дії всіх осіб, причетних до скоєння військового злочину, включаючи невідомих осіб та, можливо, учасників евакуаційної групи і зазначає, що не має інших доказів, окрім доданих, які б доповнювали його опис подальших подій військового злочину.

Дії відповідача спричинили незворотні наслідки, які мали руйнівний вплив на життя та здоров`я позивача, обмежили його можливості займатися діяльністю, яка раніше приносила відчуття задоволення і щастя, порушили внутрішню гармонію та ускладнили адаптацію до повноцінного життя, включно з формуванням довірливих взаємодій у соціальному середовищі.

14 січня 2025 року позивач подав через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.23).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року у праві відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.26-28).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с.39-40).

Судом на офіційному сайті веб-сайті судової влади України розміщено оголошення від 24 січня 2025 року, 28 березня 2025 року, 10 липня 2025 року про розгляд даної справи (а.с.29,42,49).

Стороною відповідача відзиву не направлялось.

Оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія рф проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України.

24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення рф на територію України, у зв`язку із чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України», в Україні введено військовий стан.

Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3ст. 82 ЦПК України.

02 березня 2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагала від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з Постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

Судом встановлено, 26 липня 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , укладено Контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України з військовим званням - «солдат», строк дії контракту - три роки (а.с.16-17).

Позивач вказує, що 26 серпня 2023 року, виконуючи обов`язки у зоні активних бойових дій, близько опівночі прийняв рішення про відмову від використання зброї, військової форми та засобів індивідуального захисту, переодягнувся у цивільний одяг і залишив зону бойових дій. В процесі руху у західному напрямку відбулася серія обстрілів. 27 серпня 2023 року, о 06:30 ранку, незважаючи на спроби уникнути небезпеки, отримав тяжке вогнепальне наскрізне кульове поранення.

Матеріали справи містять бланки отримання пояснень від 19 вересня 2023 року від військовослужбовців - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо затримання ОСОБА_1 (а.с.13-15).

Солдат військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 у поясненнях вказував, що 27 серпня 2023 року перебував на позиції «Ірпінь» на спостережному пункті, де вів спостереження за переднім краєм. Близько 06:30 27 серпня 2023 року з іншим військослужбовцем вони виявили невідому особу між українськими позиціями та позиціями ворога. Молодший сержант ОСОБА_5 почав окликувати невідому особу, але вона продовжувала рух в сторонку противника з піднятими руками. Після чого молодший сержант ОСОБА_5 зробив попереджувальний постріл в гору і особа почала бігти в сторону ворога. Від старшого надійшов наказ на відкриття вогню на ураження та можливості затримати цю особу. Солдат ОСОБА_3 вказував, що зробив декілька неприцільних пострілів в сторону невідомої особи, після чого особа зупинилась, присідала та почала рух в сторону української позиції. До невідомої особи підійшов військовий та завів до окопу, де при огляді особи було виявлено поранення у плече, було надано першу медичну допомогу. За виявленими документа було встановлено особу, якою був ОСОБА_1 . Після надання першої медичної допомоги його було передано евакуаційні групі.

Аналогічні пояснення надав солдат військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_4 , вказавши, що 27 серпня 2023 року перебував на позиції «Ірпінь», близько 06:30, слідкуючи за переднім краєм через бінокль, виявив невідому особу, що рухалась в сторону ворога у цивільному одязі. Почав гукати невідому особу, зробив попереджувальним постріл угору, після чого невідома особа почала бігти у сторону ворога. Після декількох неприцільних пострілів невідома особа почала рухатися в його сторону, отримавши команду зняти верхній одяг, особа продовжувала рух до позиції. Після виявлення поранення, солдат ОСОБА_4 надав першу медичну допомогу і провів пораненого до точки евакуації.

Також аналогічні пояснення надав молодший сержант військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , вказавши, що перебували на позиції «Ірпінь» біля населеного пункту Новомихайлівка Донецької області та наводить вище вказані обставини. Зазначає, що було виявлено особисті документи невідомої особи, військовий квиток, закордонний паспорт, яким виявився ОСОБА_1 , також було вилучено телефон. Апалькову було надано першу медичну допомогу, після чого військовослужбовець супроводив його до точки евакуації, передавши евакуаційній групі.

З виписки медичної карти стаціонарного хворого № 3182 Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни вбачається, що ОСОБА_1 був госпіталізований з 06 грудня по 29 грудня 2023 року, повний діагноз: посттравматична невропатія правого променевого нерва внаслідок вогнепального кульового наскрізного поранення правої лопаткової ділянки, верхньої третини плеча (а.с.18).

Згідно медичної характеристики ТВО начальника медичної військової частини НОМЕР_3 з 28 серпня по 31 серпня 2023 року солдат ОСОБА_1 перебував у КНП «МКЛ № 6» ДМР м. Дніпро. На реабілітації перебував з 01 вересня по 05 вересня 2023 року у Військово-медичному клінічному центрі Західного району м. Львова після вогнепального кульового наскрізного поранення; з 05 вересня по 18 вересня 2023 року перебував ЧВГ м. Чернівці; з 18 вересня по 13 жовтня 2023 року- КНП ЧМР Центральна міська клінічна лікарня; з 27 жовтня по 13 листопада 2023 року - у неврологічному відділенні в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_1 ; з 13 листопада по 27 листопада 2023 року - у неврологічному відділенні КНП БМР Білоцерківської міської лікарні № 22 м. Біла Церква; з 06 грудня по 28 грудня 2023 року - у УДМС ЦВВ с. Цимбі Бориспільського району Київської області; з 29 грудня 2023 року по 19 січня 2024 року - ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України» м. Київ (а.с.19).

Позивачем до матеріалів позовної заяви був доданий диск із відеозаписом, на якому зафіксовано як позивач робить фізичні вправи в процесі реабілітації пораненої руки (а.с. 11).

Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до рф про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією росії проти України, є можливим засобом захисту права.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - це, в тому числі, застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга стаття 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що норма цієї статті поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.

Суд також враховує, що російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. Російська Федерація, порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що: дійсно внаслідок військової агресії рф проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; законодавець в статті 23 ЦК України передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії рф проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії рф проти України тощо.

Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини).

При цьому, на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

За матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем 27 серпня 2023 року біля с. Новомихайлівка Донецької обл. самостійно прийняв рішення залишити зону бойових дій, переодягнувшись у цивільний одяг, добровільно рухався в бік ворожої позиції з піднятими руками і тільки після попереджувальних пострілів з боку військовослужбовців ЗСУ почав рухатися в їх сторону. Отже, відповідно до наданих доказів, отримання позивачем поранення та проходження лікування, реабілітації сталися саме з вини позивача, оскільки, як вбачається із наданих позивачем пояснень військовослужбовців, позивач не підкорився вимогам військовослужбовців ЗСУ зупинитися, що стало причиною виконання наказу на відкриття вогню на ураження.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги наведене, враховуючи положення вказаних статей, а також те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту отримання ним моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди не було надано доказів, на які він посилався як на підставу своїх вимог в позові, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди за їх недоведеністю.

Суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачу було завдано душевних страждань та немайнових втрат, їх характеру, тривалості та глибини, істотності вимушених змін, зокрема, висновків спеціалістів, експертів щодо погіршення психоемоційного стану позивача та наявності причинного зв`язку між таким станом та збройною агресією рф.

Попри загальновідомий факт збройної агресії рф проти України, позивач не звільняється від доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог, у даному випадку - створення відповідачем умов, що спричинили жорстке поводження з позивачем, який, будучи діючим військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину та здійснював переміщення у бік ворога, а тому, у задоволенні позовних вимог в частині визнання факту, що військова агресія рф створила умови, які спричинили жорстоке поводження з позивачем, відповідальність за яке несе держава-відповідач як ініціатор агресії, що призвела до порушення прав позивача на життя, фізичну недоторканність та захист від тортур, також слід відмовити.

Отже, беручи до уваги встановлені під час розгляду даної справи фактичні обставини, зважаючи на те, що позивачем не надано належних і достатніх доказів, які підтверджують повідомлені ним обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до держави російської федерації в особі посольства держави російської федерації в Україні, про визнання порушення прав та відшкодування завданої моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - держава російська федерація в особі посольства держави російської федерації в Україні, адреса: 03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд.27А.

Суддя А.В. Слободянюк