Провадження № 2/761/2710/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря: Процко В.М.,

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання особи спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання особи спадкоємцем четвертої черги спадкування.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що проживала з ОСОБА_2 , у фактичних шлюбних відносинах як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 1977 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина і позивач, як єдиний спадкоємець спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Однак Листом від 23.04.2024 року № 89/02-14 приватний нотаріус КМНО Ліфанова І.О. повідомила про неможливість оформлення прав на спадщину через відсутність записів щодо одруження в державному реєстрі, у зв`язку з чим заявнику необхідно звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин з померлим ОСОБА_2 . Враховуючи неможливість оформлення свого права на спадщину Позивачка звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у справі № 754/6505/24 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду. Відповідно до наведених в ухвалі обґрунтувань суд встановив, що існує спір між територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, яка матиме право отримати у спадщину майно, на яке претендує ОСОБА_1 в разі відсутності підстав для задоволення заяви останньої. З урахуванням наведеного позивач просить встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю з січня 1977 року і по день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше п`яти років, а також визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2024 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.

15.08.2024 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків.

27.09.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2024 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Почато підготовче провадження з моменту відкриття провадження по справі.

Протокольною ухвалою від 18.12.2024 року клопотання представника позивача було задоволено та витребувано матеріали спадкової справи №31/2024, номер у спадковому реєстрі №72341534, відкритої після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

09.01.2025 року на адресу суду від відповідач Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву в якій містяться заперечення проти заявлених вимог ОСОБА_1 , які ґрунтуються на відсутності доказів сторони позивача на підтвердження встановлення факту спільного її проживання з ОСОБА_2 .

14.02.2025 року на письмову вимогу суду від 18.12.2024 року Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна направила до суду копію спадкової справи №31/2024 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою суду від 22.04.2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

26.05.2025 року в судовому засіданні була допитана свідок, яка є сусідкою позивача, а саме: ОСОБА_3 , яка зазначила, що з моменту вселення в квартиру АДРЕСА_1 , яка знаходиться на одному поверсі з позивачем, ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 та вели спільний побут, ОСОБА_3 знала їх як подружжя.

26.05.2025 року в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_4 , який пояснив, що є сусідом з 1989 року, сторін та підтвердив ту обставину, що позивач та відповідач проживали разом однією сімєю та вели спільний побут. Зазначив що після смерті ОСОБА_2 його похованням займалась ОСОБА_1

26.05.2025 року в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_5 , яка поянила що з дитинства знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскільки в дитинстві кожного літа приїзджала до прабабусі на літо де проводила час з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після закінчення школи переїхала до Києва та разом з позивачем та ОСОБА_2 після смерті прабабусі їздили доглядати за її городом. Також підтвердила ту обставину, що позивач та ОСОБА_2 проживали разом однією сімєю та вели спільний побут. Вважала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подружжям, що позивач та ОСОБА_2 офіційно шлюб не реєстрували дізналась лише 10 років назад.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином, у надісланому відзиві просив справу розглядати без його участі.

Третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату та час повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За таких обставин, судом вжиті достатні заходи щодо належного повідомлення учасників та забезпечення їх участі в розгляді справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 293, 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що з січня 1977 року позивачка ОСОБА_1 почала спільно проживати однією родиною як чоловік та жінка з ОСОБА_2 за адресою місця реєстрації позивачки: АДРЕСА_2 .

В січні 1989 року чоловік позивачки ОСОБА_2 отримав для проживання квартиру за адресою АДРЕСА_3 . В яку позивач разом з чоловіком переїхали та почали там постійно проживати до моменту смерті чоловіка.

Як зазначає позивач, вона та ОСОБА_2 шлюб не реєстрували, але все спільне життя вважали себе повноцінним подружжям, проживали разом, були пов`язані спільним побутом, піклувалися та допомагали один одному, мали взаємні права та обов`язки.

За час спільного життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали спільний бюджет, спільно несли витрати на оплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_4 . а також витрати на харчування, придбання одягу та всіх необхідних речей для забезпечення спільних потреб.

Померлий ОСОБА_2 отримував медичну допомогу за адресою свого спільного проживання з ОСОБА_1 в АДРЕСА_4 . При цьому, саме його цивільна дружина ОСОБА_1 була вказана в декларації з лікарем як довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом.

Так само, Позивачка ОСОБА_1 отримує медичну допомогу за адресою свого спільного проживання з ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 . При цьому, саме її цивільний чоловік ОСОБА_2 був вказаний в декларації з лікарем як довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом.

Незадовго до смерті ОСОБА_2 проходив стаціонарне лікування у ТОВ «Медичний центр «Консиліум Медікал», й саме цивільна дружина ОСОБА_1 сплачувала кошти на його лікування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в місті Києві.

Після смерті ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 займалася його похованням та несла всі пов`язані з цим витрати.

Так як після смерті, ОСОБА_2 залишилось спадкове майно складається з квартири за адресою: АДРЕСА_4 , та земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_5 , кадастровий № :01:086:0003. Зазначене нерухоме майно належало на момент смерті на праві власності померлому ОСОБА_2 .

Листом від 23.04.2024 року № 89/02-14 приватний нотаріус КМНО Ліфанова І.О. повідомила про неможливість оформлення прав на спадщину через відсутність записів щодо одруження в державному реєстрі, заявнику необхідно звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин з померлим ОСОБА_2 .

Враховуючи неможливість оформлення свого права на спадщину Позивачка звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у справі № 754/6505/24 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду. Відповідно до наведених в ухвалі обґрунтувань суд встановив, що існує спір між територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, яка матиме право отримати у спадщину майно, на яке претендує ОСОБА_1 в разі відсутності підстав для задоволення заяви останньої.

За таких обставин позивачка ОСОБА_1 в даний час змушена звертатися до суду з даним позовом до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання особи спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом.

Слід зазначити, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Судом досліджено копію спадкової справи №31/2024, заведеної після смерті ОСОБА_2 та встановлено, що за життя спадкодавець заповіту не складав, спадщину за законом прийняла позивач ОСОБА_1 , в спадковій справі наявна відповідна заява. Інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тобто, основною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Ч. 1, 2 ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено наступне, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц (провадження №61-38901св18) вказав, що обов`язковою умовою для визначення чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Згідно з вимогами ч.1 та ч.3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положення ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересований в справі і підстав для обмови заявниці в них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи.

Крім того, представником позивача надано письмові докази, які підтверджується факт спільного ведення господарства між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: Довіреність ОСОБА_2 від 16.03.2024 року; Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; Довідка про причину смерті ОСОБА_2 ; Свідоцтво про право власності на житло; Технічний паспорт на квартиру; Довідка від 01.02.2017 року; Державний акт на право власності на земельну ділянку; Договір купівлі-продажу земельної ділянки; Ордер на житлове приміщення від 26.12.1988 року; Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі; Лист від 23.04.2024 року № 89/02-14; Довідка від 14 серпня 1987 року; Акт від 06 червня 2024 року; Декларація з сімейним лікарем ОСОБА_1 ; Декларація з сімейним лікарем ОСОБА_2 ; Довідка ТОВ «Медичний центр «Консиліум Медікал»; Акт-наряд на виконання робіт від 03.11.2006 року; Квитанції про сплату комунальних послуг; Фотографії з сімейного життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; ОСОБА_6 про купівлю предметів для дому.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України Необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини може сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, підтвердження факту проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини заявниці необхідне для оформлення спадкових прав.

Однак, вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачкою, як спадкоємцем четвертої черги, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , та земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_5 , кадастровий № :01:086:0003., то вказані вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту.

Під способом захисту цивільного права чи інтересу розуміють визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (аналогічний висновок, викладений у п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, у п. 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.07.2021 у справі № 903/1030/19). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (подібний висновок, викладений п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).

Як вже зазначалось, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна 23.04.2024 року довела до відома позивачку, що отримано її заяву про прийняття спадщини, однак їй необхідно звертатися до суду із позовом про визнання факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем однією сім`єю, оскільки такий факт встановлюється виключно судом (а.с. 27).

В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця.

Виходячи із вищенаведеного, зважаючи на вищевикладені нотаріусом обставини, оскільки не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом виключно з підстав відсутності на час звернення доказів проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 , - суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою, як спадкоємцем четвертої черги, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , як передчасну, враховуючи і ту обставину, що, в даному випадку, при наявності підтвердженого факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, нотаріус самостійно визначає черговість спадкування за законом та підстави для видачі свідоцтва про спадщину.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання особи спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 1258, 1259, 1264 ЦК України, ст.ст. 2, 3 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 90, 95, 141, 206, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання особи спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ), який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , протягом п`яти років до дня відкриття спадщини.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 07.07.2025 року.

Суддя: