ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року

м. Київ

справа № 752/7425/21

провадження № 61-10340св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мілоцький Олег Леонідович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Шипіловим Олександром Вікторовичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року у складі судді Ольшевської І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року у складі колегії суддів: Варланова С. М., Невідомої Т. О., Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О. Л. про визнання правочину недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 29 листопада 2018 року приватним виконавцем Мілоцьким О. Л. було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі № 752/18476/16-ц, яким задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні 53 500 доларів США, у рахунок погашення її заборгованості за генеральною угодою від 17 вересня 2008 року № BL 8894, яка станом на 03 червня 2014 року становить: по тілу кредиту 163 108,95 доларів США, за відсотками у розмірі 35 865,53 доларів США, по пені у розмірі 3 501,98 доларів США, на користь ПАТ «Універсал Банк».

Вказувала, що ПАТ «Універсал Банк» звернулося до приватного виконавця Мілоцького О. Л. із заявою про реалізацію вказаної вище квартири, а останній здійснив заходи щодо проведення трьох електронних торгів, які не відбулися.

У зв`язку з тим, що торги не відбулися, за заявою ПАТ «Універсал Банк» про бажання придбати предмет іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за ціною 1 042 233,5 грн. 14 травня 2019 року приватний виконавець Мілоцький О. Л. сформував акт про реалізацію предмета іпотеки.

Позивач вважала, такі дії відповідачів порушують вимоги пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які примусово без згоди власника здійснили відчуження іпотечної квартири, що є підставою для визнання акту недійсним відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України.

Крім того, вказувала під час розгляду справи про те, що реалізація предмету іпотеки відбулася по заниженій ціні, оскільки державним виконавцем було взято до уваги неправильний курс долара США до гривні.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 14 травня 2019 року, складений приватний виконавцем виконавчого округу міста Києва Мілоцьким О. Л. у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо придбання ПАТ «Універсал Банк» квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 1 042 233,5 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 червня

2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Судові рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено обґрунтованості її позовних вимог, а саме, як спірний акт та реалізація предмету іпотеки у рахунок погашення заборгованості порушили її права.

При цьому, у рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі № 752/18476/16-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, встановлено, що заборони, передбачені відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджуються на дані правовідносини і не зупиняють виконання рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ОСОБА_1 є власником іншого нерухомого майна.

Ціна реалізації предмету іпотеки була визначена державним виконавцем правильно із заокругленням курсу долара США до гривні до 27,83 грн за один долар США.

Позивачем не надано доказів порушень приватним виконавцем порядку реалізації іпотечного майна, а також доказів того, що ці порушення вплинули на результати торгів і внаслідок цього були порушені її права та законні інтереси, як майнового поручителя.

Питання чи підлягав виконанню виконавчий лист не є предметом розгляду справи про визнання недійсним акту про реалізацію предмету іпотеки, оскільки порядок розгляду цього питання передбачений статтею 432 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2024 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Шипілов О. В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що виконавчий лист про виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі №752/18476/16-ц був виданий судом ще тоді, коли рішення не було оскаржене в апеляційному суді, тобто не набрало законної сили.

Крім того, реалізація предмету іпотеки відбулася по заниженій ціні, на 381,08 грн менше, оскільки приватний виконавець неправильно заокруглив курс долара США.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У жовтні 2024 року АТ «Універсал Банк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в касаційні скарзі доводи є безпідставними, не спростовують правильності вирішення судами спору, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

У січні 2025 року представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О. Л. - адвокат Ярошенко Д. В., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в касаційні скарзі доводи не впливають на правильність вирішення судами спору, не спростовують висновків судів, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2024 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

18 листопада 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 279/56/20, від 17 липня 2023 року у справі № 753/8060/20, від 13 вересня 2023 року у справі №456/3576/20, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шипілова О. В., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановлений законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 49 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо іпотекодержатель не скористався таким правом, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 47 Закону України «Про іпотеку» акт про реалізацію предмета іпотеки підписується державним виконавцем, затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем, скріплюється його печаткою та не пізніше наступного дня надсилається до організатора прилюдних торгів, який проводив прилюдні торги.

Державний виконавець, приватний виконавець не може відмовити у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, якщо така реалізація здійснювалася відповідно до вимог цього Закону. У разі відмови видати акт про реалізацію предмета іпотеки державний виконавець, приватний виконавець повинен протягом п`яти робочих днів з дня закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повідомити про це організатора прилюдних торгів, іпотекодержателя, іпотекодавця та покупця. Повідомлення, що містить підстави для відмови у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, підписується державним виконавцем і начальником відповідного органу державної виконавчої служби та скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем та скріплюється його печаткою. Відмова державного виконавця, приватного виконавця видати акт про реалізацію предмета іпотеки може бути оскаржена відповідно до законодавства.

На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.

Встановивши, що прилюдні торги щодо реалізації предмету іпотеки на примусове виконання відповідного рішення суду не відбулися, а іпотекодержателем подана заява про бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна відповідно до вимог статті 49 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушених прав позивача та недоведення нею своїх позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що предмет іпотеки було реалізовано за заниженою ціною, що, на думку заявника, є підставою для визнання акту з реалізації такого майна недійсним є необґрунтованими.

Судом було встановлено, що у заявці № НОМЕР_1 на реалізацію арештованого майна від 17 грудня 2018 року приватний виконавець визначив вартість квартири АДРЕСА_1 у розмірі 1 488 905 грн.

Вказана початкова вартість була визначена, виходячи з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України, щодо курсу гривні до долара, а саме 27,83 (53 500 доларів США х 27,83 = 1 488 905).

З роздруківки офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на 17 грудня 2018 року слідує, що курс гривні щодо американського долара складав суму 2783,7123 за 100 доларів США.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що обрахування вартості майна приватним виконавцем було здійснено із заокругленням до 27,83 за один долар.

Колегія суддів погоджується, що правильним заокругленням розміру курсу іноземної валюти є 27,84 грн за один долар США, проте ця обставина у жодному разі не привела до значного заниження ціни предмету іпотеки, що могло б бути підставою для визнання реалізації предмету іпотеки недійсним, оскільки, як вказує сам заявник, це занизило ціну на 381,08 грн. Тобто ціна продажу предмету іпотеки, за якою предмет іпотеки було передано банку у рахунок погашення заборгованості, відрізняється всього приблизно на 0,0256 %, що є настільки не суттєвим, у порівнянні з вартістю майна та розміру заборгованості ОСОБА_1 , що не може бути підставою для того, щоб поставити оспорюваний акт приватного виконавця під сумнів.

Верховний Суд не бере до уваги та не перевіряє доводів касаційної скарги щодо порушень процесуального законодавства при видачі виконавчого листа на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі №752/18476/16-ц, оскільки це не є предметом розгляду у цій справі.

Правові висновки судів попередніх інстанцій у цій справі не суперечать наведеним у касаційній скарзі постановам Верховного Суду.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судом обставинам, не мають суттєвого значення та ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Шипіловим Олександром Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник