КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-з/824/45/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Київ

Справа № 752/11416/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи,

у справі за позовом ОСОБА_3 до Адвокатського бюро «Любаренко та Партнери», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватне підприємство «ЮС-Центр», Рада адвокатів міста Києва, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,

встановив:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Адвокатського бюро «Любаренко та Партнери», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватне підприємство «ЮС-Центр», Рада адвокатів міста Києва, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року позов ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року - змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

19 вересня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з заявою, в якій просили ухвалити додаткову постанову про стягнення з ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на користь відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 50 000 грн. кожному.

Посилаються на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідача 1 ОСОБА_1 визначено умовами договору №1010520 від 05 березня 2020 року, додатковій угоді № 5 від 03 квітня 2023 року, актом наданих послуг № 463 від 18 квітня 2023 року на суму 50 00 грн. та платіжними дорученнями № 65 від 22 квітня 2023 року та № 77 від 23 квітня 2023 року. На стадії розгляду апеляційної інстанції підтверджується актом наданих послуг № 787 від 18 вересня 2024 року та платіжним дорученням про оплату № 98 від 18 вересня 2024 року.

Заявлені витрати на професійну правничу допомогу відповідача 2 ОСОБА_2 визначені умовами договору №1020421 від 01 квітня 2021 року, додатковій угоді № 3 від 04 квітня 2023 року, актом наданих послуг № 467 від 21 квітня 2023 року на суму 50 00 грн. та платіжними дорученнями № 17 від 22 квітня 2023 року та № 80 від 23 квітня 2023 року. На стадії розгляду апеляційної інстанції підтверджується актом наданих послуг № 788 від 18 вересня 2024 року та платіжним дорученням про оплату № 72 від 18 вересня 2024 року.

У відзиві на заяву ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що докази на підтвердження витрат на правову допомогу були подані з порушенням вимог, передбачених ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Вказує, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань, засновником, керуючим, керівником (підписантом) АБ «Любаренко та партнери», є виключно одноособово ОСОБА_2 .

А тому, відповідач, який одночасно є керівником (підписантом) АБ «Любаренко та партнери», адвокат ОСОБА_2 достовірно знав, що у адвоката ОСОБА_1, під час підпису договору № 1020421, про надання правової допомоги від 01.04.2021 існували, та продовжують існувати обмеження повноважень на представництво юридичної особи АБ «Любаренко та партнери», але уклав зазначену угоду, яка фактично по своїй суті є нікчемною.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, просили розгляд заяви проводити без їх участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що підстави для ухвалення додаткового судового рішення відсутні, враховуючи наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд , що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2021 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Адвокатського бюро «Любаренко та Партнери», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватне підприємство «ЮС-Центр», Рада адвокатів м. Києва, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації - залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року апеляційну скаргу задоволено частково: рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року - змінено, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

19 вересня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з заявою, в якій просили ухвалити додаткову постанову про стягнення з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 50 000 грн. кожному.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 1020421 від 01 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та АБ «Любаренко та Партнери», в особі партнера ОСОБА_1 було укладено договір про надання юридичної допомоги

05.03.2020 між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Любаренко та партнери», в особі керуючого партнера ОСОБА_2 було укладено договір № 1010520 про надання правничої допомоги.

Зазначені договори про надання правової допомоги підписані за типовою формою, розробленою АБ «Любаренко та партнери» для договорів про надання правової допомоги клієнта, зміст їх положень є ідентичним один одному.

У розділі 4 договорів сторони визначили порядок здійснення розрахунків, згідно якого юридичну допомогу, що надається Адвокатським Бюро, клієнт оплачує у гривнях відповідно додаткової угоди до даного договору.

При розрахунку вартості юридичної допомоги, вказаної в пункті 2.1.3. даного договору, Адвокатське бюро отримує оплату такої юридичної допомоги на підставі окремого рахунку, відповідно до розрахунку, який зазначається в додаткові угоді. Сума, вказана в пункті 4.1. договору, є гонораром Адвокатського бюро за надану юридичну допомогу та поверненню не підлягає.

Згідно з актом наданих послуг від 18 вересня 2024 року №787 на підставі договору № 1010520 від 05.03.2020 року, додаткової угоди №5, представником АБ «Любаренко та партнери» було надано замовнику ОСОБА_1 правничу допомогу - супровід справи №752/11416/21 у Київському апеляційному суді на суму 50 000 грн.

Згідно з квитанцією №98 від 18 вересня 2024 року ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 за послуги правничої допомоги згідно акту виконаних робіт №787 від 18 вересня 2024 року суму 20 000 грн.

Згідно з актом наданих послуг від 18 вересня 2024 року №788 на підставі договору № 1020421 від 01.04.2021 року, додаткової угоди №1, представником АБ «Любаренко та партнери», в особі партнера ОСОБА_1. було надано замовнику ОСОБА_2 правничу допомогу - супровід справи №752/11416/21 у Київському апеляційному суді на суму 50 000 грн.

Згідно з квитанцією №72 від 18 вересня 2024 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 за послуги правничої допомоги - супровід справи 752/11416/21 у сумі 20 000 грн.

У заяві про ухвалення апеляційним судом додаткового судового рішення та стягнення судових витрат з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі по 50 000 грн. кожному, відповідачі вказують, що з урахуванням всіх аспектів і категорії складності справи, враховуючи предмет спору, приймаючи до уваги час розгляду справи судами, зважаючи на зміст та обсяг поданих до суду процесуальних документів, надає підстави відповідачам просити про стягнення понесених ними витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Проте такі доводи заяви колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту (п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частина 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає, що до невичерпного переліку видів адвокатської діяльності віднесені: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності, зокрема, фізичних осіб (згідно із пунктом 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (пункт 2); представництво інтересів, зокрема, фізичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства (відповідно до пункту 6).

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» конфлікт інтересів - суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.

Пунктом 6 абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено обставини, за яких адвокату забороняється укладати договір про надання правничої допомоги і він зобов`язаний відмовитися від виконання договору, укладеного адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, у разі виконання договору може суперечити інтересам адвоката, членів його сім`ї або близьких родичів, адвокатського бюро або адвокатського об`єднання, засновником (учасником) якого він є, професійним обов`язкам адвоката, а також у разі наявності інших обставин, що можуть призвести до конфлікту інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа №826/1216/16) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Laventsv. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30 вересня 2020 року зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що гонорар за надані юридичні послуги за договорами про надання правової допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснили на розрахункові розрахунки один одного як фізичних осіб, що суперечить умовам договорів, укладених ними з АБ «Любаренко та партнери».

Із встановлених судом обставин вбачається, що відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є родичами (братами), вони є адвокатами, які є партнерами та працюють в одному і тому ж Адвокатському бюро та уклали договори про надання правничої допомоги з АБ «Любаренко та партнери», представляючи інтереси один одного в даній справі в якості представників один одного, фактично один з одним здійснили розрахунок за надані адвокатські послуги на рахунки один одного як фізичних осіб, що у своїй сукупності може свідчити про невиконання ними умов договорів про правничу допомогу та порушення адвокатської етики.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2. є адвокатами, а тому спроможні самостійно, як сторона у справі, брати участь у її розгляді. Оскільки відповідачі є адвокатами та беруть участь у розгляді справи і як сторони і як представники один одного, уклавши договори про правничу допомогу зі своїм Адвокатським бюро (ОСОБА_1. та ОСОБА_2. є партнерами цього адвокатського бюро), то зазначені обставини дають підстави суду вважати, що відповідачі уклали зазначені договори з метою отримання від позивача грошових коштів, сплачених ними формально один одному за правничу допомогу, якої вони фактично не потребують, що може свідчити про порушення відповідачами адвокатської етики та наявність конфлікту інтересів.

Адвокату, адвокатському бюро або адвокатському об`єднанню забороняється укладати договір про надання правової допомоги (зобов`язаний відмовитися від виконання договору) у разі: наявного конфлікту інтересів (абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону); за наявності обставин, що можуть призвести до конфлікту інтересів, зокрема, виконання договору може суперечити інтересам адвоката, членів його сім`ї або близьких родичів, адвокатського бюро або адвокатського об`єднання, засновником (учасником) якого він є, професійним обов`язкам адвоката (п. 6 абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону).

Правове регулювання запобігання виникненню конфлікту інтересів в Україні зосереджено в нормах Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правилах адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09.06.2017 року, зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15.02.2019 року.

Так, у п. 8 ст. 1 Закону надано визначення конфлікту інтересів, під яким розуміється суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.

Також встановлено певні заборони: адвокату, адвокатському бюро або адвокатському об`єднанню забороняється укладати договір про надання правової допомоги у разі конфлікту інтересів ( абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону).

Так дійсно, ні Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ні Правилами адвокатської етики не встановлено прямих заборон щодо надання адвокатом правової допомоги членам своєї сім`ї та близьким родичам.

Наявність сімейних та/або родинних відносин саме по собі не призводить до виникнення конфлікту інтересів, а тому при вирішенні питання про можливість надання правової допомоги членам сім`ї та/або близьким родичам адвокат повинен оцінити всі обставини на предмет наявності суперечності між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками перед клієнтом. При цьому адвокат повинен прагнути об`єктивності та неупередженості і дотримання вимог законодавства та правил адвокатської етики при наданні правової допомоги своєму клієнту у всіх випадках незалежно від наявності будь-яких відносин з останнім.

Аналогічна позиція з дослідженого питання викладена у рішенні Ради адвокатів України «Про затвердження роз`яснення щодо можливості надання адвокатами правової допомоги членам сім`ї та родичам» від 22.09.2017 року №198.

Але, враховуючи, що самі адвокати (представники відповідачів) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одночасно і стороною по справі, а саме є відповідачами, вони не є особами (учасниками справи), які потребували правничої допомоги. Укладення двома відповідачами, які є партнерами адвокатського бюро, договорів про правничу допомогу зі своїм Адвокатським бюро, що є третім відповідачем по справі, свідчить про порушення ними адвокатської етики, що дає підстави суду відмовити їм у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Перерахувавши на рахунки один одного по 20 000 грн., кожен з них фактичних витрат на правничу допомогу не поніс та не понесе. Підстав для стягнення з позивача на користь відповідачів перерахованих ними один одному грошових коштів суд не вбачає.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у загальному розмірі по 50 000 грн. кожному у даній справі не є у розумінні закону витратами на правничу допомогу, які відповідачі понесли у зв`язку із розглядом цього спору, оскільки необхідності у наданні правничої допомоги один одному у них не було.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є професійними адвокатами, тобто фахівцями в галузі права, а тому суд вважає, що відповідачі не довели, що кожен з них потребував допомоги один одного в якості представника та що витрати на правничу допомогу у них були фактичними і неминучими.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що процесуальні підстави для ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року - відсутні.

Крім того, подаючи до апеляційного суду докази понесених витрат на правничу допомогу, відповідачі надали копії:

- акту наданих послуг від 21 квітня 2023 року №467 на підставі договору № 1020421 від 01.04.2021 року, додаткової угоди №1, представником АБ «Любаренко та партнери», в особі партнера ОСОБА_1 було надано замовнику ОСОБА_2 правничу допомогу - супровід справи №752/11416/21 у Голосіївському районному суді м. Києва у сумі 50 000 грн.,

- квитанції №17 від 22 квітня 2023 року про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за послуги правничої допомоги супровід справи 752/11416/21 суму 25 000 грн.,

- квитанції №80 від 23 квітня 2024 року про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за послуги правничої допомоги супровід справи 752/11416/21 у сумі 25 000 грн.,

- акту наданих послуг від 18 квітня 2023 року №463 на підставі договору № 1010520 від 05.03.2020 року, додаткової угоди №5, представником АБ «Любаренко та партнери», в особі партнера ОСОБА_2 було надано замовнику ОСОБА_1 правничу допомогу за супровід справи №752/11416/21 у Голосіївському районному суді м. Києва у сумі 50 000 грн.,

- квитанції №65 від 22 квітня 2023 року про сплату ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за послуги правничої допомоги супровід справи 752/11416/21 суми 25 000 грн.,

- квитанції №77 від 23 квітня 2023 року про сплату ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за послуги правничої допомоги супровід справи 752/11416/21 у сумі 25 000 грн.

Тобто, зазначені акти наданих послуг від 18 та 22 квітня 2023 року, квитанції від 22 та 23 квітня 2023 року були складені та оформлені до ухвалення рішення суду першої інстанції від 29 січня 2024 року у справі № 752/11416/21.

Як вбачається з матеріалів справи, оригінали зазначених актів від 18 та 21 квітня 2023 року та квитанцій були подані до суду першої інстанції як додаток до відзиву на позовну заяву, що був підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як представниками один одного, 24 квітня 2023 року (а.с. 174 - 191, т.1, а.с. 73- 84, т. 2).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 , також було відмовлено у задоволенні заяв відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Адвокатського бюро «Любаренко та Партнери» про оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року в частині судових витрат - було повернуто скаржникам.

Таким чином, оскільки вищевказані акти наданих послуг та квитанції стосуються підстав оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року в частині розподілу судових витрат, однак апеляційну скаргу відповідачів було повернуто скаржникам, то відсутні процесуальні підстави для надання оцінки зазначеним доказам, що були додані відповідачами до заяви про компенсацію судових витрат, поданої до Київського апеляційного суду 19 вересня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 270, 268, 367, 368, 381 - 383 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 04 серпня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.