КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-з/824/964/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,
секретар Цуран С.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заявуОСОБА_2про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Людмила Вікторівна, про визнання недійсними електронних торгів, скасування протоколу проведення електронних торгів, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, та про забезпечення позову,
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із вказаним позовом.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.10.2023 рішення суду першої інстанції у цій справі скасоване та ухвалене нове рішення про задоволення позову.

У подальшому, постановою Верховного суду від 10.07.2024 постанову Київського апеляційного суду від 04.10.2023 скасовано із залишенням у силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2022.

17.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заявниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ПостановоюКиївського апеляційного суду від 19 червня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року залишено без змін.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідачки ОСОБА_2 адвокат Мазур І.О. просила, крім іншого, стягнути з позивачки витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду справи у апеляційному суді.

25 червня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Заявниця просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9571,40 грн судових витрат, з яких - 9400 грн понесених на правову допомогу під час розгляду справи у апеляційному суді, 171,40 грн - поштові витрати з направлення відзиву іншим учасникам.

Заперечення щодо стягнення судових витрат до апеляційного суду не надходили.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, апеляційний суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положенням ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження справи до суду, який має її розглядати.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Частинами 3, 4 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 12 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ухвалюючи по справі судове рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 суд не вирішував питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Разом з цим, як видно із матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 понесла витрати на правову допомогу, пов`язані із розглядом апеляційної скарги ОСОБА_1 .

На підтвердження розміру понесених ОСОБА_2 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги суду надано: ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_2 серії АІ №1885227, виданий адвокатом Мазур І.О.; копію Договору про надання правової допомоги №107 від «14» липня 2021 року та Додаткової угоди №1 від «20» липня 2021 року до нього; копію рахунку № 001406 від 01.05.2025 року на суму 5 400,00 грн; копію рахунку № 001445 від 19.06.2025 року на суму 4 000,00 грн; копію акту виконаних робіт № 001406 від 01.05.2025 року на суму 5 400,00 грн; копію акту виконаних робіт № 001445 від 19.06.2025 року на суму 4 000,00 грн; копію платіжної інструкції № @2PL882940 від 06.05.2025 року на суму 5 400,00 грн; копію платіжної інструкції № @2PL705222 від 22.06.2025 року на суму 4 000,00 грн.

Крім того, відповідно до опису вкладення поштового відправлення та квитанції № 1574387 від 01.05.2025, ОСОБА_2 на адресу позивачки було направлено відзив від 01.05.2025 на апеляційну скаргу з додатками, за що було сплачено поштові послуги загальною вартістю в розмірі 67,90 грн, що підтверджуються відповідною квитанцією, яка знаходяться в матеріалах справи. Також ОСОБА_2 на адресу позивачки направила заяву про ухвалення додаткового рішення з додатками, за що сплачено поштові послуги у розмірі 103,50 грн, що підтверджуються квитанцією.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесеніОСОБА_2. на професійну правничу допомогу, враховує, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Разом з цим, апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з позивачки, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом апеляційного оскарження в межах даного провадження була ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Оскільки справа перебуває на розгляді в судах з 2021 року, сторони у справі та їх представники мають давно сформовану позицію по справі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9571,40 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, та становлять надмірний тягар для позивачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат та вважає за необхідне прийняти постанову, якою стягнути зОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 141, 270, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома