Справа № 1718/3836/12
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - МОРОЗ Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни цивільну справу №1718/3836/12 подання державного виконавця Сарненського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Львів) до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку,-

ВСТАНОВИВ:

Головним державним виконавцем Сарненського ВДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Львів) Болкуневичем І.В. подано подання про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, в АДРЕСА_1 , будівля гаража, цех фарбування , сушилка, столярний цех, склад, які знаходяться за адресою адреса: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, адреса: АДРЕСА_1 ; як таке, що належить спадкоємцю ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання державним виконавцем зазначено, що на виконанні у Сарненському ВДВС у Сарненському районі перебуває зведене виконавче провадження №74744249 з примусового виконання виконавчого листа №1718/3836/12 від 06.03.2013 виданого Сарненським районним судом Рівненської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 33948,98 доларів США, що відповідно курсу Національного банку України становить 271354,20 грн. боргу по кредитному договору №2444 від 03.08.2007 року, 2775,01 грн. у відшкодування судових витрат, всього 274129,41 грн. Боржником за виконавчим провадженням визначено ОСОБА_1 . Боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно: будинок, житловий з надвірними будівлями, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , столярний цех, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 . Відповідно до відомостей з державного реєстру Іпотек зареєстровано обтяження на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, земельна ділянка в АДРЕСА_1 , будівля гаража, цех фарбування , сушилка, столярний цех, склад, які знаходяться за адресою адреса: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, земельна ділянка 2 адреса: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 іпотекодержателем яких є ВАТ «Державний ощадний банк України».

Державний виконавець зазначає, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з ним за одною адресою, заяв про відмову від спадщини від неї не надходило, тому враховуючи ч.3, ч.4 ст.1268 ЦК України є такою що прийняла спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Обов`язок спадкодавця ( ОСОБА_2 ) уже встановлений судовими рішеннями і спадкоємець - ОСОБА_1 , приймаючи права спадкодавця, усвідомлювала факт прийняття вказаного обов`язку.

При цьому, такі обставини наявності боргу їй відомі, оскільки вона є стороною у цих судових справах та є боржником за виконавчими провадженнями.

Державним виконавцем подано заяву про розгляд подання у його відсутність, та прийняти відповідне процесуальне рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити, з огляду на наступне.

Правовідносини між сторонами у даному провадженні виникли з приводу виконання судового рішення.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що на виконанні у Сарненському ВДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Львів) перебуває зведене виконавче провадження №74744249 до якого входять виконавче провадження №74274888 від 29 лютого 2024 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишок заборгованості в сумі 274005,41 грн. , виконавче провадження № 74296511 від 29.02.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 6119,56 грн., виконавче провадження №71848019 від 19.05.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 160134,03 грн., виконавче провадження №72633562 від 29.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 48900 грн., що підтверджується копіями постанов про відкриття виконавчого провадження, які долучені до матеріалів справи.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи, щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Застосування судом ч. 10 ст. 440 ЦПК України та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише тоді, коли виконавець вичерпав усі можливі заходи, які передбачені законом, щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

При розгляді справ указаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 11 грудня 2023 року (справа №522/9079/17), від 30 жовтня 2023 року (справа №755/4511/19) .

У процесі примусового виконання рішення державним виконавцем було вжито заходів, щодо перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що відділом державної виконавчої служби Сарненського РУЮ накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 відповідно до постанови від 14.03.2013 року.

З даних реєстрів вбачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , власником столярного цезу по АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,1185 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, столярний цех, склад, будівля, гараж, цех фарбування по АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,3439 га по АДРЕСА_1 . Також на вказане майно є обтяження підставою чого є іпотечний договір.

Згідно частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, неотримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину саме по собі не може перешкоджати виконанню рішення суду, яке набрало законної сили (див. постанови Верховного Суду, від 22 серпня 2018 року у справі №623/2000/15-к, від 19 лютого 2020 року у справі №752/1334/14-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 2-1799/11).

Із наданого актового запису про шлюб №12 від 06 березня 1983 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 .

Відповідно до актового запису про смерть №72 від 14 серпня 2020 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підтвердження того, що ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , однак не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно і не зареєструвала його у встановленому законом порядку, державний виконавець надав довідку інформацію ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області від 24 грудня 2024 року ,в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 з 13 квітня 1983 року.

Разом з тим матеріали не містять доказів того, що боржник ОСОБА_1 прийняла спадщину, або є такою що відмовилася від її прийняття після смерті чоловіка.

Крім того, як зазначено в Постанові ВС від 19.05.2021 року у справі № 937/10434/19-ц сама реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

А тому доказ того, що ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована з ним за однією адресою, жодним чином не свідчить про прийняття нею спадщини (навіть у випадку якщо вона є спадкоємцем за законом або заповітом) та набуття нею права власності на спадкове майно після смерті останнього.

Також, слід зазначити, що державним виконавцем не подано достатніх доказів наявності чи відсутності в боржника грошових коштів, рухомого майна чи інших цінностей достатніх для задоволення вимог стягувача.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання державного виконавця Сарненського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Львів) про звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 та ч.5 ст.81, ст.258, ст.259, ч.5 та ч.8 ст.441 ЦПК України ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Сарненського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Львів) до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в Рівненський апеляційний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення через Сарненський районний суд Рівненської області. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя