К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року місто Київ

справа № 372/5624/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/12507/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Поливач Л.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який було зареєстровано виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 10 січня 2006 року, актовий запис № 1.

Позов мотивовано тим, що 10 січня 2006 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 10 січня 2006 року, актовий запис № 1. Від шлюбу у сторін є повнолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачкою не склалося. З 2022 року стосунки між сторонами почали поступово погіршуватися, почастішали непорозуміння та невдоволення один одним. Через різні погляди на життя та постійні сварки позивач з відповідачем втратили почуття поваги один до одного та зрештою зовсім перестали спілкуватися. Налагодити спільне життя сторони не змогли і зрештою повністю розійшлися.

З 2023 року позивач перебуває у лавах ЗСУ, а тому вважає, що зберігати формальний шлюб немає потреби.

З цього часу фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено. Сторони не ведуть спільного сімейного господарства з кінця 2022 року, проживають тривалий час за різними адресами. Позивач не бажає зберігати шлюб, примирення між сторонами неможливе.

Рішенням Обухівського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 січня 2006 року виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 1, розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Корзаченко В.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції поверхнево, формально та неправильно оцінив надані відповідачем і наявні у матеріалах справи докази, що мало наслідком ухвалення судового рішення, яке не відповідає дійсним обставинам справи. Формальність розгляду справи підтверджується ще й тим, що рішення суду містило описку в прізвищі відповідачки, у зв`язку з чим довелося звертатися із заявою про її виправлення.

Окрім того, вказує, що відповідачка має тверді наміри зберегти шлюб, мешкає з позивачем в одному будинку, вони виховують спільну повнолітню доньку, яка продовжує навчання та просила суд про надання сторонам достатнього терміну для примирення.

Зважаючи на викладене, вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував наведені обставини як такі, що мають істотне значення для вирішення спору та надав сторонам недостатній час для примирення (лише 2 місяці) з можливих шести.

Також вважає, що рішення суду є передчасним, оскільки суд не врахував той факт, що сторони перебувають у шлюбі вже майже 20 років.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно.

Представник ОСОБА_1 адвокат Корзаченко В.М. надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що він не може надалі представляти інтереси відповідачки, оскільки поновлений на посаді судді Носівського районного суду Чернігівської області, і відповідачка має намір звернутися до іншого адвоката за правничою допомогою, що потребує часу, у тому числі й на вивчення матеріалів справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представник (захисник) не з`явився в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити справу по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представника особи чи самої особи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи викладене, обмеження процесуального строку розгляду справи, достатність матеріалів для розгляду справи, належне повідомлення відповідача та її захисника, колегія суддів відмовила в задоволенні вказаного клопотання та вважала можливим розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 10.01.2006 року Виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Сторонам надався строк на примирення тривалістю два місяці, але примирення не відбулося.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що добровільність шлюбу ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Сторони не примирилися, спільне проживання та збереження сім`ї є неможливими, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не мала наміру зберігати свій шлюб.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка заперечувала проти задоволення позову та просила надати строк для примирення.

Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 24 грудня 2024 року заяву відповідачки задовольнив та надав сторонам строк для примирення 2 місяці.

27 березня 2025 року позивач подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Із часу від звернення позивача із позовом (16 жовтня 2024 року) до дати перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку (24 липня 2025 року) минуло 9 місяців.

Разом із цим позиція позивача щодо розірвання шлюбу не змінилася. Він не вважає за можливе зберегти подальші шлюбні стосунки із відповідачкою.

Доказів вжиття відповідачкою заходів з метою примирення подружжя суду не надано, що свідчить про фактичне припинення спільних відносини між ним та позивачем, остаточний розпад сім`ї та неможливість її відновлення.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми права і встановивши, що між сторонами фактично не існує шлюбно-сімейних стосунків, а подальше спільне життя і збереження сім`ї є недоцільним та суперечить інтересам позивача, який відмовляється зберегти шлюб з відповідачкою, суд першої інстанції, урахувавши конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Вирішуючи справу про розірвання шлюбу, суд має встановити, чи перебувають сторони у шлюбі, коли і ким шлюб зареєстрований, чи наявна вільна згода жінки та чоловіка на перебування у шлюбі, чи не примушує один із подружжя іншого - перебування у шлюбі. Також суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причин позову про розірвання шлюбу, чи можливе подальше спільне життя подружжя та можливе збереження шлюбу.

Колегія суддів зауважує, що сам факт звернення одного з подружжя з позовом про розірвання шлюбу є об`єктивним і достатнім свідченням того, що позивач не має вільної згоди на подальше перебування у шлюбі й виявляє чітке волевиявлення на припинення шлюбних відносин. Подання позову само по собі свідчить про втрату базових моральних підстав шлюбу (взаємна згода й воля на спільне життя) і містить у собі належний доказ відсутності наміру позивача зберігати сімейні відносини, що, за змістом вищенаведених норм, є правовою підставою для його розірвання судом при встановленні фактичного припинення сімейного життя.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив дату реєстрації шлюбу між сторонами, з`ясував, що між ними повністю припинені шлюбні відносини, примирення між подружжям не можливе.

Відтак, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції поверхнево, формально та неправильно оцінив надані відповідачем і наявні у матеріалах справи докази, що мало наслідком ухвалення судового рішення, яке не відповідає дійсним обставинам справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що формальність розгляду справи підтверджується ще й тим, що рішення суду містило описку в прізвищі відповідачки, у зв`язку з чим довелося звертатися із заявою про її виправлення, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність описки у рішенні не є підставою для ствердження, що суд неповно дослідив наявні у справі докази та ухвалив незаконне рішення.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відповідачка має тверді наміри зберегти шлюб, мешкає з позивачем в одному будинку, вони виховують спільну повнолітню доньку, яка продовжує навчання колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на вчинення дій щодо примирення з позивачем, надано не було та за час перебування справи на розгляді у суді першої інстанції та апеляційної інстанції сторони так і не примирилися.

Той факт, що сторони перебувають у шлюбі вже майже 20 років, а тому на думку сторони відповідача, рішення про розірвання шлюбу є передчасним, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу, оскільки сам факт звернення одного з подружжя з позовом про розірвання шлюбу є об`єктивним і достатнім свідченням того, що позивач не має вільної згоди на подальше перебування у шлюбі й виявляє чітке волевиявлення на припинення шлюбних відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: