Провадження №4-с/523/6/25
У Х В А Л А

"28" липня 2025 р. м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дяченко Т.С.,

заявника (боржника): ОСОБА_1 ,

представника заявника (боржника) ОСОБА_1 : адвоката Шилова В.Ю.,

стягувача: ОСОБА_2 ,

представника Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: Романовської О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 міста Одеси, цивільну справу № 523/20555/24 за скаргою боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесів Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , про визнання неправомірним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зобов`язання вжити дії щодо скасування розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2024 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в порядку ст.447 ЦПК України, заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесів Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , про визнання неправомірним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зобов`язання вжити дії щодо скасування розрахунку, якою просить:

- визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 189879 від 27 листопада 2024 року, складений головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романовською О.Л. у виконавчому провадженні № 35446773;

- зобов`язати головного державного виконавця Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романовську О.Л., в провадженні якої перебуває виконавче провадження № 35446773, вжити дій щодо скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 189879 від 27 листопада 2024 року, та здійснити перерахунок розміру заборгованості по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 за період з червня 2020 року по вересень 2024 року, з урахуванням сплачених сум в цей період у розмірі 60017,81 грн;

- стягнути з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесів Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судові витрати на користь ОСОБА_1 у розмірі 8700 грн.

В обґрунтування скарги, ОСОБА_1 зазначив наступне: в рамках виконавчого провадження № 35446773 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2012 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В силу незалежних від заявника обставин, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 100816,43 грн. Про це стало відомо боржнику з листа державного виконавця від 02.09.2024 року за вих № 146839. Заборгованість накопичилась через бездіяльність деяких роботодавців ОСОБА_1 . Бездіяльність полягала в тому, що роботодавці не стягували із заробітку ОСОБА_1 аліменти у повному обсязі. 29.10.2024 року адвокат Сачко А.Г. на електронну пошту Приморського ВДВС заяву, якою просив зарахувати добровільно сплачені ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , та здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів. Загальна сума добровільно сплаченої суми аліментів складає 60 017,81 грн., тому існують всі підстави для перерахунку суми заборгованості. Державний виконавець не надав відповіді на вказану заяву про здійснення перерахунку. Тому, адвокатом Сачко А.Г. було направлено на адресу ВДВС адвокатський запит, з метою отримання інформації про результати розгляду заяви. 04.12.2024 року адвокатом отримано лист від 27.11.2024 року за № 189881 за підписом начальника Приморського ВДВС Гусєва О.О., до якого долучено довідку про наявність заборгованості від 27.11.2024 та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27.11.2024 № 189879. З отриманих документів ОСОБА_1 стало відомо, що державний виконавець не здійснив перерахунок заборгованості. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 прийнято рішення про оскарження бездіяльності головного державного виконавця та зобов`язання зарахувати добровільно сплачені аліменти. Законодавством не встановлено заборони здійснювати перерахування аліментів безпосередньо на рахунок дитини. Наведену суму добровільно сплачених аліментів ОСОБА_1 не відносить до додаткових витрат, оскільки додаткові витрати він ніс окремо, зокрема оплачував відпочинок, стоматолога. При цьому, ОСОБА_1 не міг вказувати в призначенні платежу аліменти, внаслідок технічних обмежень мобільного застосунку банку.

26.12.2024 року та 28.03.2025 року Приморський ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса подав до суду відзив на позов, яким скаргу ОСОБА_5 просив залишити без задоволення. Обгрунтовано відзив наступним: на виконання у Приморському ВДВС у місті Одеса знаходиться виконавче провадження АСВП №35446773, відкрите 28.11.2012 року при примусовому виконанні виконавчого листа №1527/15473/12, виданого 22.11.2012 року Суворовським районним судом м. Одеса про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_7 , у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.10.2012 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 08.07.2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію якої направлено головному бухгалтеру ТОВ «УКРСЕТІНЖИНІРИНГ», згідно звітам проводились утримання аліментів до 23.02.2024 року, боржник звільнився. 08.08.2024 року до відділу надійшла заява стягувача про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам з 01.01.2022 року, у зв`язку із тим що боржник проходив службу та отримав дохід у військових частинах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , також стягувачем надані квитанції про сплату аліментів на її рахунок. 14.08.2024 року державним виконавцем направлено виклик боржнику до відділу щодо погашення заборгованості. 02.09.2024 року державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості, заборгованість станом на 01.08.2024 року склала 100816,43 грн. 17.09.2024 року до відділу надійшла заява адвоката Шилова В.Ю. 04.10.2024 року державним виконавцем направлено відповідь представнику боржника. 06.11.2024 року державним виконавцем винесені постанови про обмеження боржника, у зв`язку із заборгованістю по аліментам. 22.11.2020 до відділу надана заява від адвоката Шилова В.Ю. 22.11.2024 державним виконавцем направлено розрахунок заборгованості, станом на 01.12.2024, на заяву від 17.09.2024. З огляду на викладене, головним державним виконавцем вчинені всі дії в межах Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 20.02.2025 року витребувано від Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеси, належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 35446773 з виконання виконавчого листа № 1527/15473/12, виданого Суворовським районним судом м.Одеси 22.11.2012р.

У судовому засіданні заявник (боржник) ОСОБА_1 підтримав подану ним скаргу у повному обсязі, повідомив що здійснював перерахування аліментів на картку своєї доньки, а тому просив зарахувати сплачені суми в рахунок нарахованої йому заборгованості. Заборгованість створилась не з його вини, а він постійно утримує свою доньку.

Представник заявника (боржника) ОСОБА_1 адвокат Шилов В.Ю., прийнявши участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав подану скаргу у повному обсязі, просив її задовольнити, акцентував увагу на тому, що скарга подана із дотриманням строку, встановленого чинним законодавством України, та матеріалами справи підтверджуються правові підстави для її задоволення.

Представник Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: Романовська О.Л., з`явившись до судового засідання, просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , повідомила що при проведенні розрахунку заборгованості вона врахувала всі ті квитанції, за якими грошові кошти були сплачені боржником на користь стягувача, та мали призначення платежі аліменти. Станом на 01.01.2022 року у ОСОБА_1 була відсутня заборгованість по аліментам, тому вона приймала до уваги лише квитанції з 01.01.2022 року. Всі інші надані заявником квитанції не мали призначення платежу аліменти, та грошові кошти були перераховані не стягувачу за виконавчим листом, тому не були враховані державним виконавцем при проведенні розрахунку аліментів.

Стягувач ОСОБА_2 , з`явившись до судового засідання, просила відмовити у задоволенні скарги. Зазначила, що ті суми грошових коштів, які боржник просив включити в погашення суми боргу за аліментами, вона як стягувач не отримувала, вони їй не перераховувались, вона взагалі за них не знала. Платежі по 5000 грн. здійснені 27 та 28.08.2023 року, перераховувалися як подарунок на день народження дитини. В певні періоди часу донька жила спільно з батьком, і він перераховував на цю карту грошові кошти, як їй відомо, щоб донька купувала продукти, які приносила у подальшому батьку. Тому, ці кошти не можуть бути зараховані до складу аліментів, вони не використовувались стягувачем для утримання їх доньки, донька ці кошти їй не передавала, і сама донька також не використовували ці кошти для свого утримання. Стосовно трьох квитанцій про зарахування грошових коштів на її карту у розмірі 5 000 грн., то ці суми перераховувались, за узгодженням між сторонами, за особистим вільним бажанням ОСОБА_1 , з метою оплати послуг у салоні краси для дитини, ще платежі стосувалися оплати за день народження дитини, та сплати за вхід ОСОБА_8 на змагання дитини. Ці кошти не можуть кваліфікуватися як аліменти, тому що не перераховувалися на утримання дитини, і вона їх також не використовувала на утримання дитини.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення.

Судом здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, на виконання ч.1 ст. 247 ЦПК України.

Статтями 124, 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, частинами першою, другою статті 18 ЦПК України та частинами другою, четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відтак, забезпечення виконання судових рішень покладається, у тому числі, на суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливість належного виконання судових рішень неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, за позицією Конституційного Суду України, висловленою у рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 пункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статті 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статті 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України, взявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні висновки щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення розглядаються за правилами Розділу VІІ ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною 2 статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У даному випадку, боржник ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27.11.2024 року, та зобов`язати головного державного виконавця вжити дій щодо скасування розрахунку заборгованості, здійснити перерахунок розміру заборгованості.

Судом встановлено, що у провадженні Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ м. Одеси перебуває виконавче провадження АСВП №35446773, відкрите 28.11.2012 року з примусового виконання виконавчого листа № 1527/15473/12, виданого 22.11.2012 року Суворовським районним судом м. Одеса про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_7 , у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.10.2012 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.08.2024 року до відділу надійшла заява стягувача про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам з 01.01.2022 року, у зв`язку із тим що боржник проходив службу та отримував дохід у військових частинах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , також стягувачем надані квитанції про сплату аліментів на її рахунок.

Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 02.09.2024 №146839, зробленим головним державним виконавцем Романовською О.Л., за виконавчим провадженням АСВП №35446773 підтверджується, що станом на 01.08.2024 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 100 816,43 грн.

Листом від 02.09.2024 року №146840 головний державний виконавець Приморського ВДВС у місті Одесі Романовська О.Л. направила на адресу ОСОБА_1 розрахунок заборгованості від 02.09.2024 та реквізити для перерахування аліментів, згідно АСВП №35446773.

У судовому засідання ОСОБА_1 пояснив, що заборгованість виникла без його вини, а внаслідок бездіяльності деяких його роботодавців.

Листом від 07.10.2024 року заст. Начальника Приморського ВДВС у м. Одесі Гусєв О.О. повідомив адвокату ОСОБА_1 - Шилову В.Ю., що державним виконавцем було зроблено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, у період з 01.01.2022 по 01.08.2024, згідно заяви стягувача з урахуванням квитанцій у яких зазначено призначення платежу, як аліменти. Додатково повідомлено, що всі інші квитанції, які сплачено на ім`я доньки ОСОБА_3 у призначенні платежу зазначено перерахування особистих коштів, але не перерахування як аліменти.

Заявою від 29.10.2024 року адвокат ОСОБА_1 Шилов В.Ю. надіслав заяву на електронну пошту Приморського ВДВС, в якій просив зарахувати добровільно сплачені ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_2 у розмірі 60017 гривень 81 копійка. Добровільно перераховані аліменти на банківський рахунок доньки ОСОБА_9 склали розмір 58517,81 грн, що підтверджується платіжними інструкціями в кількості 137 штук, та на банківський рахунок ОСОБА_2 було перераховано 1500 гривень, що підтверджується трьома платіжними інструкціями.

Адвокатським запитом від 19.11.2024 року адвокат Шилов В.Ю. запитував інформацію про результат розгляду поданої ним заяви.

Листом від 27.11.2024 року заст. Начальника Приморського ВДВС у м. Одесі ОСОБА_10 повідомив адвокату Шилову В.Ю., що державним виконавцем було зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , у період з 01.01.2022 по 01.12.2024, яка склала 101 006,13 грн. До листа було додано розрахунок заборгованості та довідку про наявність заборгованості.

Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27.11.2024 №189879, за період з січня 2022 року по 01.12.2024 року, заборгованість складає 101 006,13 грн. Вбачається, що заборгованість по аліментам почала формуватися з липня 2022 року.

Довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 27.11.2024 року №189880 підтверджується, що станом на 01.12.2024 року заборгованість зі сплати аліментів за АСВП №35446773 складає 101 006,13 грн.

Судом встановлено, що лист від 27.11.2024 року із оскаржуваним рорахунком заборгованості станом на 01.12.2024 року, отримано представником ОСОБА_1 - адвокатом Шиловим В.Ю. 04.12.2024 року, скарга про визнання неправомірним наведеного розрахунку подана 13.12.2024 року, з огляду на викладене, суд вважає що скарга подана ОСОБА_1 у строки, встановлені частиною 1 статтею 449 ЦПК України.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині першій статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що:

- виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника;

- розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:

- звіту про здійснені відрахування та виплати;

- квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;

- заяв та (або) розписок стягувача;

- інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;

- інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів;

- у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Суд зауважує, що зазначаючи про неправомірність розрахунку зі сплати аліментів від 27.11.2024 року, ОСОБА_1 стверджує про наявність правових підстав для зарахування в розмір сплачених аліментів 60 017,81 грн., оскільки він здійснював оплату аліментів на картку доньки ОСОБА_3 з червня 2020 року по вересень 2024 року, також три платежі він перерахував на картку стягувача ОСОБА_2 .

В підтвердження наведених обставин, ОСОБА_11 надав суду відповідні платіжні інструкції, яким суд вважає за необхідне надати належну правову оцінку, зокрема предметом дослідження судом являються наступні платіжні інструкції:

1. Платіжні інструкції АТ КБ Приватбанк, за якими платником визначено ОСОБА_1 , отримувачем визначено ОСОБА_9 . Призначення платежі переказ власних коштів (в двох квитанціях додано на морозиво, на цукерки).

1.P24AD345718/08/202414:17104.00UAH
2.P24AD251605/08/202414:09120.00UAH
3.P24AD936903/08/202418:21120.00UAH
4.P24AD482227/07/202416:23100.00UAH
5.P24AD367326/07/202422:28300.00UAH
6.P24AD546109/07/202415:50120.00UAH
7.P24AD991530/06/202423:53100.00UAH
8.P24AD530528/06/202415:36160.00UAH
9.P24AD241718/06/202415:13370.00UAH
10.P24AD551417/06/202417:32100.00UAH
11.P24AD875111/06/202420:3650.00UAH
12.P24AD694408/06/202415:4550.00UAH
13.P24AD822508/06/202400:39100.00UAH
14.P24AD377506/06/202423:42120.00UAH
15.P24AD815617/05/202413:17500.00UAH
16.P24AD489308/06/202415:4550.00UAH
17.P24AD629224/04/202416:5135.00UAH
18.P24AD422229/03/202415:1640.00UAH
19.P24AD771121/02/202414:2440.00UAH
20.P24AD168007/02/202419:5750.00UAH
21.P24AD914207/02/202413:3850.00UAH
22.P24AD694408/06/202415:4550.00UAH
23.P24AD822508/06/202400:40100.00UAH
24.P24AD377506/06/202423:42120.00UAH
25.P24AD815617/05/202413:17500.00UAH
26.P24AD489324/04/202416:5650.00UAH
27.P24AD629224/04/202416:5135.00UAH
28.P24AD422229/03/202415:1640.00UAH
29.P24AD168007/02/202419:5750.00UAH
30.P24AD914207/02/202413:3850.00UAH
31.P24AD995213/09/202320:2375.00UAH
32.P24AD435401/09/202309:08130.00UAH
33.P24AD619028/08/202318:535000.00UAH
34.P24AD153828/08/202314:445000.00UAH
35.P24AD035827/08/202319:325000.00UAH
36.P24AD063127/08/202314:45220.00UAH
37.P24AD578223/08/202319:0760.00UAH
38.P24AD041120/08/202314:0860.00UAH
39.P24AD468419/08/202318:39150.00UAH
40.P24AD169011/08/202313:13150.00UAH
41.P24AD060316/08/202319:1655.00UAH
42.P24AD152901/08/202317:29400.00UAH
43.P24AD457301/08/202313:11100.00UAH
44.P24AD635831/07/202317:55100.00UAH
45.P24AD512928/07/202314:3650.00UAH
46.P24AD542924/07/202317:1360.00UAH
47.P24AD502821/07/202319:27100.00UAH
48.P24AC401820/05/202220:19300.00UAH
49.P24AC225126/05/202216:3382.33UAH
50.P24AC818018/05/202223:52300.00UAH
51.P24AP24AC465617/05/202215:45300.00UAH
52.P24AP24AC248712/05/202217:11500.00UAH
53.P24AP24AC684612/05/202217:06500.00UAH
54.P24AP24AC511212/05/202217:02700.00UAH
55.P24AP24AC734010/05/202215:34350.00UAH
56.P24AP24AC229208/05/202209:13400.00UAH
57.P24AP24AC261905/05/202214:32200.00UAH
58.P24AP24A222236534C106404/05/202220:32500.00UAH
59.P24AP24AC413602/05/202219:06500.00UAH
60.P24AP24AC424626/04/202220:012500.00UAH
61.P24AD121712/09/202410:1715000.00UAH
62.P24AP24AD729521/07/202315:47693.00UAH
63.P24AP24AD830221/07/202313:4340.00UAH
64.P24AP24AD486421/07/202313:4160.00UAH
65.P24AP24AD118616/07/202317:5070.00UAH
66.P24AP24AD338916/07/202316:031160.00UAH
67.P24AP24AD278911/07/202321:4950.00UAH
68.P24AP24AD118510/07/202313:37100.00UAH
69.P24AP24AD803808/07/202318:362500.00UAH
70.P24AP24AD536406/07/202316:13100.00UAH
71.P24AP24AD259126/06/202316:2950.00UAH
72.P24AP24AD9439120/06/202312:41123.00UAH
73.P24AP24A821071255D1518010/02/202315:25100.00UAH
74.P24AP24A572960579D4190507/12/202215:34500.00UAH
75.P24AP24A310475641D5451026/09/202220:2520.00UAH
76.P24AP24A197444900D7596826/08/202214:1325.00UAH
77.P24AP24A108682046D7705431/07/202220:52125.00UAH
78.P24AP24A84340288D84173024/07/202219:10100.00UAH
79.P24AP24A77202595D47757022/07/202213:51100.00UAH
80.P24AP24A33356117D64109709/07/202215:46200.00UAH
81.P24AP24A29817505D57554008/07/202214:01200.00UAH
82.P24AP24AC580325/06/202214:2030.00UAH
83.P24AP24AC476423/06/202219:25500.00UAH
84.P24AP24AC248023/06/202207:40200.00UAH
85.P24AP24A2C603219/06/202203:25447.00UAH
86.P24AP24AC266718/06/202216:55150.00UAH
87.P24AP24AC518117/06/202211:25200.00UAH
88.P24AP24AC910008/06/202213:51330.00UAH
89.P24AP24AC475306/06/202220:29300.00UAH
90.P24AP24AC5635304/06/202221:48300.00UAH
91.P24AP24AC919226/05/202216:34150.00UAH
92.P24AP24A229573229C401726/05/202216:3471.48UAH
93.P24AP24AC823425/04/202218:16200.00UAH
94.P24AP24AC582607/04/202220:25300.00UAH
95.P24AP24AC134513/02/202216:42100.00UAH
96.P24AP24AC524612/02/202213:4523.00UAH
97.P24AP24AC486730/01/202212:54100.00UAH
98.P24AP24AC162915/01/202219:43100.00UAH
99.P24AP24AC738121/07/202315:50214.00UAH
100.P24AP24AC459225/12/202121:4830.00UAH
101.P24AP24AC044120/12/202113:5530.00UAH
102.P24AP24AC388423/10/202109:44100.00UAH
103.P24AP24AC050102/10/202113:29510.00UAH
104.P24AP24AC253227/08/202116:241084.00UAH
105.P24AP24AC538220/08/202112:1650.00UAH
106.P24AP24AC875118/08/202119:4450.00UAH
107.P24AP24AC709708/08/202123:1625.00UAH
108.P24AP24AC497020/07/202117:3470.00UAH
109.P24AP24AC867520/07/202109:3620.00UAH
110.P24AP24AC777918/07/202121:31100.00UAH
111.P24AP24AC381717/07/202111:54710.00UAH
112.P24AP24AC470016/07/202118:001100.00UAH
113.P24AP24AC227116/07/202113:3140.00UAH
114.P24AP24AC855102/07/202114:1835.00UAH
115.P24AP24AC441607/06/202114:4350.00UAH
116.P24AP24AC610622/05/202110:191010.00UAH
117.P24AP24AC221721/05/202118:4444.00UAH
118.P24AP24AC819011/05/202116:0160.00UAH
119.P24AP24AC834801/05/202109:4730.00UAH
120.P24AP24AC669716/04/202111:0050.00UAH
121.P24AP24AC383504/04/202112:5050.00UAH
122.P24AP24AC456601/04/202112:2320.00UAH
123.P24AP24AC370728/03/202117:0430.00UAH
124.P24AP24AC546227/03/202108:2230.00UAH
125.P24AP24AC097925/03/202120:5050.00UAH
126.P24AP24A961531022C2063513/02/202118:2250.00UAH
127.P24AP24A837681623C1328624/12/202015:2261.00UAH
128.P24AP24A837079703C9457424/12/202012:4331.00UAH
129.P24AP24A691017872C8666727/10/202010:51120.00UAH
130.P24AP24A690993479C9419427/10/202010:4330.00UAH
131.P24AP24A689345183C4838326/10/202014:0430.00UAH
132.P24AP24A668512421С2595617/10/202008:0050.00UAH
133.P24AP24A653365928С0801010/10/202012:5950.00UAH
134.P24AP24A622384590С2706327/09/202011:4350.00UAH
135.P24AP24A552682916С7900325/08/202022:2140.00UAH
136.P24AP24A536328999С1686417/08/202023:0150.00UAH
137. P24AP24A429347858С1798124/06/202013:4730.00UAH
58517,81UAH

2. Платіжні інструкції АТ КБ Приватбанк, за якими платником визначено ОСОБА_1 , отримувачем визначено ОСОБА_2 . Призначення платежі переказ власних коштів (в одній квитанції додано салон краси).

№Код документуДата складенняЧасСумаВалюта
1.P24AP24AD636725/05/202414:11500.00 UAH
2.P24AP24AD482025/09/202309:10500.00UAH
3.P24AP24AD572917/08/202315:08500.00UAH
1500.00UAH

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Суд констатує, що дитиною заявника ОСОБА_1 , на утримання якої з нього стягнуто аліменти, є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (14 років настало ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Аліменти з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_12 , з якою проживає наразі неповнолітня дитина. Це підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2012 року.

З огляду на викладене, суд зазначає, що саме на користь стягувача ОСОБА_13 повинні були сплачуватись аліменти ОСОБА_1 , згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2012 року.

Наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями підтверджується, що ОСОБА_1 з червня 2020 року по вересень 2024 року перераховував грошові кошти із призначенням платежу переказ власних коштів, на картку, відкриту на ім`я ОСОБА_9 . Перераховано суму у розмірі 58 517,81 грн. При цьому, суд зауважує що в двох платіжних інструкціях, в призначенні платежу, крім переказ власних коштів, зазначено на морозиво, на цукерки.

Також, наявними в матеріалах справи трьома платіжними інструкціями підтверджено, що ОСОБА_1 перераховував грошові кошти із призначенням платежу переказ власних коштів, на картку, відкриту на ім`я ОСОБА_2 , зокрема: 25.05.2024 500 грн., 25.09.2023 року 500 грн. салон краси, 17.08.2023 року 500 грн. Перераховано суму у розмірі 1500 грн.

У судовому засіданні стягувач ОСОБА_2 не визнала факт отримання спірних грошових коштів, в рахунок сплати аліментів. Повідомила, що платежі по 500 грн., на загальну суму 1500 грн., на її особисту картку, здійснювались заявником ОСОБА_1 , за спільною домовленістю, це не були аліментні зобов`язання, зокрема: один платіж заявник перерахував на салон краси, доньці, як додаткові витрати, з- власної ініціативи; другий платіж заявник сплатив на її картку, як внесок для входу на змагання, в яких приймала участь донька; третій платіж також не стосувався аліментів, а стосувався додаткових витрат на дитину. Заявник сплачував, та повинен був сплачувати аліменти, у встановленому законом порядку, згідно ЗУ «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження, інших домовленостей між ними не існувало, заявник добре знав на який рахунок потрібно перераховувати аліменти, і вони перераховувались. Стосовно грошових коштів перерахованих на картку доньки, ОСОБА_2 пояснила, що взагалі нічого не знала про ці грошові кошти, якщо вони і перераховувались, то це були гроші на її кишенькові витрати, які заявник ОСОБА_1 перераховував доньці з власної ініціативи. Їй ці гроші донька не передавала, на своє утримання не використовувала. Певні періоди часу, на вихідних, донька могла взагалі проживати спільно із заявником ОСОБА_1 , і він її направляв в магазин за продуктами, на картку перераховував кошти, які донькою витрачалися на продукти, які у подальшому вживалися самим же заявником.

Проаналізувавши надані скаржником ОСОБА_1 державному виконавцю та суду платіжні інструкції, суд констатує, що перерахунок ним грошових коштів на картку відкриту на ім`я малолітньої доньки, у період 2020- 2024 роки, не свідчить про належне виконання аліментних зобов`язань боржником в межах Виконавчого провадження АСВП №35446773, виходячи із характеру платежів, а також оскільки стягувачем за виконавчим провадженням виступала саме ОСОБА_12 , а не малолітня донька.

В свою чергу, стягувач ОСОБА_12 не визнала обставини отримання грошових коштів за карткою відкритою на ім`я малолітньої ОСОБА_14 . Доказів її доступу до наведеної картки, або інших доказів використання перерахованих грошових коштів стягувачем на утримання малолітньої дитини, матеріали справи не містять.

Суд вважає за необхідне зазначити, що грошові кошти перераховувались різними сумами, здебільшого невеликими, без сталої систематичності, а з власної ініціативи, деякі платежі містять призначення на морозиво, на цукерки. Будь-якої прив`язки до аліментних зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_12 , наведені платежі не містять. При цьому, пояснення ОСОБА_15 стосовно перерахунку 27.08 та 28.08 по 5000 грн. батьком на день народження дитини, узгоджуються із обставинами справи, зокрема днем народження дитини.

При цьому, суд не приймає доводи ОСОБА_1 щодо неможливості в призначенні платежу зазначати цільове направлення коштів, оскільки самим же ОСОБА_1 було надано як виконавцю, так і суду, платіжні квитанції, які містили в призначенні платежу застереження аліменти, та були прийняті державним виконавцем, шляхом зарахування сплачених коштів в рахунок аліментних зобов`язань.

До доводів заявника щодо того, що між ним та ОСОБА_12 не було інших домовленостей, тому ці кошти він перераховував саме в рахунок аліментних зобов`язань, судом не приймаються, оскільки як підтверджується матеріалами справи, та визнається самим ОСОБА_1 , він з власної ініціативи також виконував обов`язок щодо додаткових витрат на дитину. Крім того, у судовому засіданні знайшли свої підтвердження обставини того, що дитина спілкувалась із ОСОБА_1 до середини 2024 року, проводила із батьком певні періоди часу, між ними були гарні стосунки. Також певне спілкування існувало і між ОСОБА_1 та ОСОБА_16 .

Суд погоджується із тим, що згідно ч.1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Однак, враховуючи характер здійснених платежів, періодичність, яка ніяким чином не пов`язана з аліментними зобов`язаннями, вік дитини, заявник ОСОБА_1 не довів суду, що перераховані кошти, були аліментами. При цьому, суд враховує, що заявник ОСОБА_1 в період здійснення платежів виконував обов`язок щодо сплати аліментів, в межах виконавчого провадження № 35446773, що додатково підтверджує необгрунтованість доводів скарги.

Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 521/20575/19 (провадження № 61-12133св21), які враховуються судом, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. В наведені постанові зазначено, що відповідно до частини першої статті 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Відповідно до частини першої статті 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 ЦК України, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами. В контексті частини першої статті 32 ЦК України неповнолітні вправі самостійно розпоряджатися своїм заробітком стипендією або іншими доходами, які вони одержали відповідно до законодавства. Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що отримання аліментів та розпорядження цими грошовими коштами не можна віднести до дрібних побутових правочинів, тобто до досягнення чотирнадцятирічного віку дитина не мала передбаченої законом цивільної дієздатності на вчинення таких дій. Також Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що аліменти на дитину стягнуто на користь її матері, тому перерахунок коштів на картку дитини не свідчить про належне виконання аліментних зобов`язань.

Таким чином, враховуючи також вік дитини, на час здійснення платежів, суд не вбачає в діях/бездіяльності державного виконавця Романовської О.Л. неправомірності, при неврахуванні 137 платіжних інструкцій, на суму 58517,81 грн., у розрахунку заборгованості від 27.11.2024 року.

Також суд вважає правомірними дії державного виконавця Романовської О.Л. щодо не врахування у розрахунку заборгованості трьох квитанцій на загальну суму 1500 грн., перерахованих на картку ОСОБА_2 : 25.05.2024 500 грн., 25.09.2023 500 грн., 17.08.2023 500 грн.

Як вже раніше зазначав суд, хоча ці гроші і були перераховані на рахунок стягувача, однак один платіж має застереження салон краси, що також знайшло своє підтвердження поясненнями ОСОБА_12 про власну ініціативу батька прийняти участь у витратах пов`язаних із обслуговуванням його дитини в салоні краси. Враховуючи підтвердження обставин добровільної, з власної ініціативи, участі ОСОБА_1 у додаткових витратах на дитину, відсутність у інших двох платіжних інструкціях застережень аліменти, на відміну від інших платіжних інструкцій, наданих як державному виконавцю, так і суду, суд розцінює перерахування цих коштів заявником як добровільну участь в інших додаткових витратах на дитину, не пов`язаних з аліментними зобов`язаннями. Також суд зауважує на тому, що ОСОБА_1 виконував аліментні зобов`язання, в порядку ЗУ «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження, у спірний період часу, що додатково підтверджує не аліментну спрямованість перерахованих грошових коштів.

В свою чергу, наведені у скарзі ОСОБА_1 правові висновки Верховного Суду, зокрема у постанові від 01.08.2019 у справі № 642/6906/16-ц, постанові від 18.11.2020 у справі №648/1102/19, постанові від 17.05.2023 у справі № 199/2951/21, постанові від 25.01.2023 у справі № 707/999/21, постанові від 13.06.2024 у справі № 760/17498/22, не є релевантними та подібними спірним правовідносинам, зокрема:

- по справі №760/17498/22 дитина вже досягла віку неповнолітньої, на час отримання нею платежів, у даному же випадку ОСОБА_14 досягла 14 років лише 28 серпня 2024 року;

- по справі № 707/999/21 між сторонами склалися інші фактичні обставини. У тій справі сплата боржником здійснювалась по-перше на користь стягувача, а по-друге зі сталою періодичністю (щомісячно), що відповідає розміру та періоду сплати аліментів на утримання дитини. Також в тій справі Верховний Суд звернув увагу на суперечливу процесуальну позицію стягувача. У даному же випадку, здійснені ОСОБА_1 перерахування не містять ознак сталої періодичності, здебільшого перераховувалися різні незначні суми, в різні періоди, що не відповідало розміру та періоду сплати аліментів на утримання дитини, та схоже на перерахування коштів дитині для використання у кишенькових витратах. При цьому, паралельно в цей період часу ОСОБА_1 також і сплачував грошові кошти в рамках виконавчого провадження, що додатково свідчить про характер перерахованих коштів дитині, як не аліментних.

- по справі № 199/2951/21 між сторонами склалися інші фактичні обставини. У тій справі сплата боржником здійснювалась по-перше на користь стягувача, а по-друге матеріалами даної справи підтверджується активна участь ОСОБА_1 у несенні додаткових витрат на дитину, крім сплати аліментних зобов`язань, в рамках виконавчого провадження, на відміну від тієї справи. Також, матеріалами справи підтверджується, що коли ОСОБА_1 мав намір перераховувати саме аліменти, то він прямо про це зазначав у призначенні платежу.

- по справі № 648/1102/19 та № 642/6906/16-ц між сторонами склалися інші фактичні обставини по справі, правовідносини не є тотожними.

Суд зазначає, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року по справі №154/3029/14-ц.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що первісна не спрямованість сплачених ОСОБА_1 у період з 2020 по 2024 рік грошових коштів в рахунок аліментних зобов`язань, додатково підтверджується тим, що протягом чотирьох років ОСОБА_1 не ставив про це питання перед державним виконавцем. Фактично аліменти ним сплачувалися в порядку Закону України «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження, на початок 2022 року у нього взагалі була відсутня заборгованість. У судовому засіданні поясненнями сторін знайшло своє підтвердження, що лише погіршення відносин між учасниками виконавчого провадження, та як зазначає заявник бездіяльність його роботодавців, стали підставою для подачі до суду відповідної скарги.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19)).

З огляду на викладене, дії державного виконавця щодо вжиття заходів, спрямованих на виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, в тому числі проведення розрахунку заборгованості, узгоджуються з нормами статей 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження». Тому державний виконавець діяв відповідно до норм законодавства, права боржника не порушував.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст. 260, 261, 263, 315,316 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесів Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , про визнання неправомірним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зобов`язання вжити дії щодо скасування розрахунку залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 28.07.2025 року.

Суддя: К.О. Далеко