Дата документу 22.07.2025Справа № 645/434/22
Провадження № 2/554/1251/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого в особі судді - Материнко М.О.

за участю секретаря судових засідань - Кашуби В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ТМ-Віра», Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про відшкодування шкоди, завданої смертю, каліцтвом внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки,-

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до Приватного підприємства «ТМ-Віра», Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про відшкодування шкоди, завданої смертю, каліцтвом внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки, та прохали стягнути солідарно з Приватного підприємства «ТМ-Віра», , та Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної Ради "ЦЕНТР ЕКСТРЕНОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ТА МЕДИЦИНИ КАТАСТРОФ", , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 1 200 000, 00 грн., на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 900 000, 00 грн.

Ухвалою суду від 20.12.2022 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.

Судом визнанна явка учасників справи обов"язковою до суду.

Позивачка ОСОБА_1 у письмовій заяві позов підтримала повністю, просить суд слухати справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направивши відзив на позовну заяву.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом при розгляді справи встановлено, що 02.02.2016 року в районі АЗС «ХАДО» на проспекті Тракторобудівників в м. Харкові, відбулась дорожньо-транспортна пригода між транспортними засобами «PEUGEOT BOXER», держномер НОМЕР_3 , що належить Відповідачу-2, під керуванням водія ОСОБА_3 , який виїхав на смугу зустрічного руху і зіткнувся з автобусом «КASSBOHRER SETRA», держномер НОМЕР_4 , що належить Відповідачу-1 під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок вказаної пригоди, пасажири у салоні авто «Швидкої допомоги» «PEUGEOT BOXER», держномер НОМЕР_3 : дитина Позивачів - ОСОБА_5 від отриманих ушкоджень помер у лікарні, а Позивач-2 ОСОБА_1 , отримала тяжкі тілесні ушкодження та стала інвалідом.

Даний факт встановлено Постановою про закриття кримінального провадження від 28.03.2018 року старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області В.О. Лобас (надалі Постанова) за результатом розслідування обставин вказаної пригоди.

Вказаною Постановою встановлено, що автобус «KASSBOHRER SETRA», держномер НОМЕР_4 , рухався 204м маршрутом та перевозив пасажирів по проспекту Тракторобудівників зі сторони вул. Північна в напрямку вул. Немишлянська.

29.12.2000 року, вулиця Північна була перейменована в вул. П. Свистуна, рішенням Харківської міської Ради 23 скликання.

На зустріч автобусу, рухався автомобіль «Швидкої допомоги» «PEUGEOT BOXER», держномер НОМЕР_5 , який перевозив чергову бригаду робітників та хворих пасажирів.

Згідно викладеного в Постанові висновку, вказана пригода виникла внаслідок хворобливого стану водія автомобіля «Швидкої допомоги» «PEUGEOT BOXER»,, держномер НОМЕР_3 , який належить Відповідачу-2 та призвів до неконтрольованого його виїзду на полосу зустрічного руху, де він зіткнувся з Автобусом «KASSBOHRER SETRA», держномер НОМЕР_4 , який належить Відповідачу-1.

Позивачів визнано потерпілими вказаною Постановою.

Відповідно до абз. 4, п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК..

Внаслідок вказаної події, у зв`язку із смертю дитини Позивачів та отримання Позивачем-2 ОСОБА_1 тілесних ушкоджень та інвалідності, Позивачам завдана моральна шкода.

Відповідно доданим копіям матеріалів до позову, водії транспортних засобів Відповідачів виконували трудові обов`язки під час керування ними вказаними автомобілями.

За загальним правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам, застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно до абз. 2, п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ No4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У частині першій статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Частина 2 статті 1188 ЦК України є спеціальною нормою та передбачає особливі підстави відповідальності як за наявності вини, так і за її відсутності, оскільки пов`язане з ризиками використання джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі No216/3521/16-ц (провадження No 14-714цс19) суд зробив висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди право на відшкодування повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частиною другою статті 1187 ЦК України.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року No 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди? зазначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Вказані правові позиції викладені у Постановах Судової палати Верховного суду по справам No6-108 цс 13 від 06.11.2013 р., No 426/16825/16-ц від 05.12.2018 р., № 477/874/19 від 03.02.2021 р.

У справі No 477/874/19 Велика палата Верховного суду відступила від раніше викладеного висновку вказавши, що у випадку завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується правило, передбачене частиною другою статті 1188 ЦК України, а не положення статей 1166 чи 1187 ЦК України. Згідно з цим правилом, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, то особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх винних у скоєнні ДТП осіб, так і від будь-кого з них окремо.

Цивільні права особи, встановлені Конституцією та ЦК України, іншими законами.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, пасажир транспортного засобу - це особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним та яка відповідно до п. 5.5, має право на безпечне перевезення себе, відшкодування завданих збитків. Відповідачі не забезпечили безпечні умови перевезення пасажирів, внаслідок чого їм була завдана шкода.

Внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки були порушені цивільні права Позивачів, перш за все особисті немайнові права, що забезпечують природне існування фізичної особи, встановлені Конституцією України, ЦК України - на життя, здоров`я, сім`ю, безпечне існування.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі No216/3521/16-ц (провадження No 14-714цс19) суд зробив висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

З огляду на вищенаведене, обов`язок по відшкодуванню завданої моральної шкоди, покладається на Відповідачів солідарно, як на власників джерел підвищеної небезпеки, взаємодією яких, завдано ушкодження здоров`я та смерть фізичної особи.

Внаслідок вказаної пригоди, загинув син Позивачів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 262-С/16 від 03.03.2016 року причиною смерті ОСОБА_5 стала тяжка сукупна травма з залученням декількох частин тіла - закритої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, крововиливами в плевральні порожнини, закритої травми живота з розривом селезінки і крововиливами в плевральну черевну порожнину, що призвело до розвитку гострої крововтрати внутрішніх органів, яка і стала безпосередньою причиною смерті.

Позиавчі зазначають, що втрата рідної людини завжди супроводжується численними фізичними, емоційними, душевними, психічними стражданнями, станом стресу, які зазнають близькі їй люди. А коли це відбуваються на руках у матері та й ще під час знаходження у здавалось би одному з найбезпечніших місць - в кареті швидкої допомоги, призначенням якої є рятування людського життя та забезпечення охорони здоров`я, це викликає у близьких значні емоційні та душевні страждання, у т.ч. зневіру в цінність людського життя. Весь час вони перебували в стані психологічного напруження відносно їх подальшого життя та стану здоров`я. З моменту настання цієї жахливої події весь їх звичайний життєвий уклад повністю змінився: замість сімейних радощів та звичайних справ в сім`ї, де є малолітня потребуюча любові та ласки дитина, вони були вимушені постійно морально страждати від відчуття власної неповноцінності, неможливості доглядати за дитиною та в повному обсязі виконувати свої обов`язки як матері і жінки, як батька і чоловіка. Сімейні прогулянки та родинні свята змінились на відвідування кладовища, виникло напруження у стосунках Позивачів. Родина стала неповною, було втрачено сенс життя, треба було прикладати значних зусиль задля відновлення втраченого сімейного щастя. Крім того, посилювались страждання через відсутність підтримки та співчуття з боку учасників ДТП. Все це продовжується значний час, адже з моменту ДТП (02.02.2016 року) пройшло більше п`яти років, що становить значний довготривалий час моральних страждань, які продовжуються по теперішній час. Все це свідчить про значні моральні страждання Позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , внаслідок загибелі їх дитини.

Внаслідок вказаної пригоди Позивач-2 ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження та отримала інвалідність.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 4690-ая/16 від 21.09.2016 року ОСОБА_1 були спричинені значні тілесні ушкодження поєднана черепно-мозкова травма, скелетна травма у вигляді ЗЧМТ з садном на голові, переломів правої ключиці зі зміщенням уламків, переломів хребців, компресійно-вибухового багатосколкового перелому тіла 2-го поперекового хребця, 3-го поперекового хребця, яке ускладнилось розвитком кровотечі з гонадних вен та утворенням забрюшинних гематом. Вищевказана травма ускладнилась травматичним шоком 2 ступеню з розвитком коми 3 ступеню.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 17.02.2016 року, ОСОБА_1 проведено оперативне лікування лапароцентез, дренування плевральної полості, вскриття брюшинних гематом, дренування брюшинного простору малого тазу. В якості подальшого лікування за місцем проживання у травматолога та постільний режим 10 тижнів.

Відповідно до Повідомлення Міжрайонної спеціалізованої травматологічної МСЕК від 30.05.2016 року ОСОБА_1 продовжено лікувальні листи на період до наступного огляду МСЕК.

Згідно довідки тієї ж МСЕК, з 20.09.2016 року призначено третю групу інвалідності за діагнозом: «Травма у побуті, 02.02.2016 року внаслідок ДТП отримала вибуховий перелом тіла L2-L3 хребців, перелом правої ключиці, струс головного мозку. Лікувалась в ОКТЛ, де проводилась лапоротамія. В подальшому амбулаторне лікування. Інвалід 3 групи з 2016 року».

Протипоказано тяжку фізичну працю, довготривале перебування на ногах, вібрації, наклони, повороти тулуба. Нагляд травматолога, невропатолога. Необхідність стаціонарного лікування в травматологічному відділенні 2 рази на рік, санаторно- курортне лікування.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю по теперішній час відповідно до наданих довідок МСЕК.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_6 , відповідно до копії свідоцтва про народження. Відповідно до Довідки Харківського міського перинатального центру, на час пологів 16.03.2020 року до сих пір має ускладнення внаслідок політравми - Гестаційний пієлонефрит.

За таких вищевказаних обставин, Позивач-2 ОСОБА_1 отримала постійні моральні страждання. Обставини отримання нею тілесних пошкоджень з втратою свідомості та частково пам`яті, що викликало у неї психологічний шок, постійний панічний страх сідати в автомобіль, душевні переживання у зв`язку із усвідомленням того, що на її очах загинула дитина, що вона могла загинути, проявах відчуття психологічної напруги, тривоги, пригніченого настрою, втраті спокою та рівноваги, виникненні безсоння, появі відчуття безнадії та безпомічності, різкому зміні звичайного укладу життя, в якому вона постійно потребувала сторонньої допомоги, не маючи можливості приділити увагу своєму чоловіку, провести у останній путь загиблу дитину. Внаслідок перенесених операцій залишились шрами, які нагадують про минулі жахіття у тому числі постійні больові відчуття в області хребта завдають не лише фізичну, а й душевну травму та хвилювання. Тривога та хвилювання у зв`язку із значними тяжкими тілесними ушкодженнями, що можуть призвести до втрати здатності народжувати у подальшому дітей, необхідності прикладання значних зусиль задля такого відновлення, а також через ризик втратити взагалі сім`ю.

Крім того, внаслідок отриманих в ДТП травм були порушені її нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного життя внаслідок інвалідності, порушено стосунки з оточуючими людьми, частково втрачено можливість реалізації сімейних планів, внаслідок інвалідності неможливості особисто доглядати за собою, бути обмеженим в пересуванні, необхідності постійного 2 рази на рік перебуванні в стаціонарі на лікуванні, необхідність організації санаторного лікування. Хвилювання щодо власної безпорадності.

З урахуванням довготривалості таких хвилювань та страждань, які продовжуються по теперішній час та відповідно до Програми реабілітації, можуть лише частково відновити повну життєдіяльність. Такі непоправні травми, які були отримані Позивачем-2 внаслідок ДТП, носять невиліковний характер, а тому завдають постійного фізичного та душевного болю і страждань.

Вищевикладені обставини доводять моральні страждання Позивача-2 ОСОБА_1 внаслідок ушкодження здоров`я та інвалідності.

Крім того, внаслідок отримання Позивачем-2 тяжких тілесних ушкоджень, Позивачу-1 ОСОБА_2 було також завдано маральних страждань. Як зазначає позивач, з моменту настання цієї жахливої події весь його звичайний життєвий уклад повністю змінився: замість виявляти приємну турботу від спілкування з членом родини, він змушений постійно займатись організацією поліпшення самопочуття дружини- інваліда, організації її постійного стаціонарного лікування, організації курортного лікування, придбання ліків, догляду у повсякденному житті з урахуванням обмежень щодо особливостей пересування та виконання фізичних рухів.

Все це відбувається постійно на протязі більше п`яти років.

Особливість хвилювання та тривоги, коли любляча дружина перебуває у комі та в реанімації після дорожньо-транспортної пригоди, знаходження у повній незрозумілості щодо подальшого її життя, яке може обірватися будь-якої хвилини, необхідність при цьому підтримати її матеріально, організувати поховання сина в цей же період, визиває жахливий стрес та постійні страждання. Крім того, весь цей час він перебуває у стані напруження та хвилювання щодо подальшого здоров`я дружини та неможливості його відновлення. За таких обставин, моральні страждання Позивача-1 внаслідок ушкодження здоров`я та інвалідності його дружини також є значними.

З урахуванням вищевикладеного, тривалості моральних страждань, глибини таких страждань, неможливості відновлення здібностей до нормального життя (в частині загибелі дитини та відновлення здоров`я ОСОБА_1 ), з урахуванням принципу розумності та справедливості суд встановлює розмір завданої моральної шкоди в грошовому еквіваленті в сумі 1200000, 0 грн. - ОСОБА_1 , у зв`язку з її каліцтвом та загибеллю дитини, та 900000,0 грн. - ОСОБА_2 , у зв`язку із каліцтвом дружини, загибеллю дитини.

Відповідно до статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права та інтересу може бути, у т.ч. відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно припису ч.ч. 1-2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

1, ч. 2, статті 1167 ЦК України моральна шкода У відповідності до п. 1, ч. 2, статті 1167 відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч. 2, ст. 1168 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1961-IV (надалі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Межі розміру страхового відшкодування за цим Законом, обмежені розміром страхової суми та спеціальним порядком визначення розміру страхових виплат.

Так, відповідно до п. 23.1, ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відшкодування моральної шкоди, передбачено ст. ст. 26-1 та п. 27.3, ст. 27 Закону, відповідно до яких:

Стаття 26-1. Відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому. Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Стаття 27. Шкода, пов`язана із смертю потерпілого. 27.3.Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Таким чином, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір за завдану моральну шкоду складається із сум, розмір яких страхової виплати визначається: Як 5% від розміру шкоди життю та здоров`ю, яка в свою чергу розраховується в порядку ст.ст. 24-26 Закону, і сплачується Позивачу-2 ОСОБА_1 , яка отримала ушкодження здоров`я та

Як фіксована сума в розмірі 12 мінімальних заробітних плат за смерть фізичної особи станом на 02.02.2016 року (дату ДТП) та складає 12х1378 грн. = 16 536, 0 грн. і сплачується спільно Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , внаслідок смерті дитини.

Цивільно-правова відповідальність Відповідача-2 станом на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» (надалі - Страховик) за полісом АЕ/3658909, строк страхування

19.05.2015-18.05.2016 року. Страхувальником є Відповідач-2. Страхова сума за шкоду життю та здоров`ю становить 100 000, 0 грн. Франшиза за шкоду життю та здоров`ю не застосовується.

Наявність договору страхування цивільно-правової відповідальності Відповідача-1 станом на момент ДТП не була відома, звернення потерпілими не проводилось.

Відповідно до абз. 1, п. 36.3 статті 36 Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

А тому, не звернення до Страховика Відповідача-1, навіть при його наявності, не змінює загальний розмір страхового відшкодування, а розподіляється між таким Страховиками порівну.

11.01.2017 року Позивач-2 ОСОБА_1 звернулась до Страховика з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно такої заяви, нею було додано документи, щодо завдання шкоди життю та здоров`ю, а також смертю фізичної особи. Зокрема, лікарняні листи, свідоцтво про смерть, копія виписки з лікарні, висновки МСЕК. - в розмірі Відповідно до вимог ст. ст. 24-26 Закону, виплата за відсутності витрат на лікування, розраховувались Страховиком відповідно до п. 24.2 ст. 24 Закону 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону, шкода внаслідок тимчасової втрати працездатності, розраховувалась відповідно до листків непрацездатності.

Визначення розміру виплати Позивачу-2 внаслідок інвалідності, відбувалось на підставі ст. 26 Закону - в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, що складає 12х1378 грн. = 16 536, 0 грн.

Отже, загальний розмір шкоди здоров`ю, з якого відповідно до ст. 26-1 Закону розраховується 5% моральної шкоди, становить суму 16 700, 0 грн. А тому, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст. 26-1 Закону, становить 16700,0 грн.х5% = 835 грн.

Таким чином, загальний розмір моральної шкоди, який підлягає сплаті

Страховиком, відповідно до статей 26-1 - 27 Закону, становить суму значень: 835 грн. (5% від шкоди здоров`ю) на користь ОСОБА_1 та 16 536, 0 грн. (смертю фізичної особи) на користь обох Позивачів. Загалом 17371, 0 грн.

За фактом звернення, Страховик підтвердив наявність підстав для проведення виплати страхового відшкодування, але не провів її внаслідок початку ліквідації даної юридичної особи з 10.08.2018 року, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Додаткова заява з загальною сумою страхової виплати (включаючи моральну шкоду), була також подана ліквідатору Страховика.

Відповідно до заяви на бланку Ліквідатора даної фінансової установи, узгоджена останнім сума виплати становить 34072 грн. (16700+835+16536).

Вищевказана сума страхової виплати буде проведена МТСБУ, відповідно до вимог розділу 4 Закону.

У зв`язку із чим, розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Відповідачів, зменшується на вищевказану суму страхового відшкодування моральної шкоди.

Додатково, Позивачами також було понесено судові витрати в розмірі 10 000, 00 грн., які пов`язані із наданням правової допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ТМ-Віра», Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про відшкодування шкоди, завданої смертю, каліцтвом внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки задовольнити.

Стягнути солідарно з Приватного підприємства «ТМ-Віра», , та Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної Ради "ЦЕНТР ЕКСТРЕНОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ТА МЕДИЦИНИ КАТАСТРОФ", , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 1 200 000, 00 грн., на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 900 000, 00 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «ТМ-Віра», , та Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної Ради "ЦЕНТР ЕКСТРЕНОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ТА МЕДИЦИНИ КАТАСТРОФ", , солідарно судові витрати на правову допомогу на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в розмірі 5 000, 00 грн., на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в сумі 5 000, 00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 31 серпня 2025 року.

Суддя Материнко М.О.