Справа №751/1972/25
Провадження №2/751/937/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

з участю секретаря судового засідання Усік Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Савицького І.О.,

прокурора Чернігівської обласної прокуратури Косової О.А.,

прокурора Чернігівської окружної прокуратури Бабича Є.А.,

представника відповідача Мойсеєнко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Чернігівської окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями (бездіяльністю) органів досудового розслідування і прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернігівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Чернігівської окружної прокуратури, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на її користь грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями (бездіяльністю) органів досудового розслідування і прокуратури.

Вимоги обґрунтовує тим, що у провадженні Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження №0002396 від 27.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, потерпілою в якому є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування вказаного провадження у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється Чернігівською окружною прокуратурою.

Досудове розслідування вище вказаного провадження триває вже більше 7 (семи) років, що в розумінні ст.28 КПК України є більше ніж достатнім строком для виконання всіх процесуальних дій та прийняття всіх процесуальних рішень, які необхідні для всебічного, об`єктивного та неупередженого розслідування.

Під час свого допиту та слідчого експерименту ОСОБА_1 вказала, що 27.03.2017 біля будинку за місцем її мешкання ОСОБА_2 разом з його дружиною ОСОБА_3 напали на неї та зірвали золотий ланцюжок і золотий хрестик, заволодівши ними.

24.03.2020 слідчим у кримінальному провадженні ОСОБА_4 надсилалось до Чернігівської місцевої прокуратури кримінальне провадження №0002396 від 27.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, з проектом повідомлення про підозру ОСОБА_3 , проте листом №66-4800ВИХ-20 від 07.04.2020 кримінальне провадження повернуто слідчому для здійснення подальшого досудового розслідування. У зв`язку із порушенням розумного строку проведення досудового розслідування позивач з 2017 року неодноразово зверталась до органів прокуратури різного рівня, Офісу Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області зі скаргами та зверненнями на бездіяльність посадових осіб. У зв`язку із проведенням досудового розслідування неналежним чином, що проявилось у неодноразовому скасуванні судом постанов прокурора та слідчого про закриття кримінального провадження, фальшування доказів, закінчення встановленого строку з часу вчинення кримінального правопорушення, що дає можливість звільненню винної особи від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Таким чином, позивач була змушена приймати безпосередню участь у всіх судових засіданнях та спростовувати безпідставні аргументи та незаконні постанови про закриття кримінального провадження, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, застосування додаткових зусиль для організації життя, зокрема неодноразових звернень за безоплатною вторинною допомогою. Враховуючи всі перелічені фактори, які призвели до глобальної зміни життєвого укладу позивача і завдало їй значних моральних страждань, позивач оцінює, що розмір відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, становить 200 000,00 грн.

03.03.2025 ухвалою судді Новозаводського районного суду м.Чернігова відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

07.03.2025 відповідачем Чернігівською окружною прокуратурою через систему «Електронний суд» до суду подано відзив, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначають, що позивачем не надано до матеріалів позовної заяви доказів, що діями чи бездіяльністю посадових осіб Чернігівської окружної прокуратури їй було заподіяно моральну шкоду, не наведено конкретних і суттєвих обставин, в чому саме виражається завдана моральна шкода, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, які полягали б у фізичному або душевному болю, погіршенні здібностей позивача, або позбавлення його можливості їх реалізації, не доведено зв`язок вказаних факторів з можливими неправомірними діями органів прокуратури та наявності інших складових, які підлягають доказуванню у суді. Також вказують, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження незаконних рішень, дій чи бездіяльності Чернігівської окружної прокуратури. Чернігівська окружна прокуратура не є юридичною особою та є структурним підрозділом Чернігівської обласної прокуратури, більше того вимоги до Чернігівської окружної прокуратури позивачем не ставляться, а тому вважають що Чернігівська окружна прокуратура є неналежним відповідачем у справі. Зважаючи на недоведеність заподіяння шкоди позивачу та причинного зв`язку між ними, неправильне визначення відповідачів у справі, просять у задоволенні позову відмовити (а.с.75 -78).

18.03.2025 відповідачем Державною казначейською службою України через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, згідно якого в повному обсязі не визнають позовні вимоги, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначають, що Казначейство не є учасником спірних правовідносин та не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Оскільки позивачем вимог до Казначейства не висунуто то вважають, що воно є неналежним відповідачем у справі. Крім того, факт тривалого розслідування кримінального провадження не свідчить про протиправність дій службових осіб правоохоронних органів та завдання моральної шкоди. Позивачем не надано відповідного судового рішення на підтвердження факту визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності державного органу або конкретної посадової особи та не доведено причинного зв`язку між протиправними, на думку позивача, діями посадових осіб, та можливим завданням їй такої шкоди, позивачем не надано розрахунку обчислення завданої, на її думку, шкоди (а.с.109-114).

19.03.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив Чернігівської окружної прокуратури, з доводами якого позивач не погоджується в повному обсязі, посилаючись на норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини та національних судів, постанови Великої Палата Верховного Суду, зазначає, що вона має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Отже, позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження. Також вказує, що у справах про відшкодування шкоди державою, остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19), пункт 30) (а.с. 141-142).

20.03.2025 представником Чернігівської обласної прокуратури до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять у задоволенні позову відмовити з огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, прокуратури, недоведеність факту заподіяння шкоди позивачу та причинного зв`язку між ними, необґрунтованість розміру моральної шкоди та підстав для її стягнення (а.с. 146-155).

26.03.2025 позивачем подано до суду відповіді на відзиви Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури, з якими позивач не погоджується в повному обсязі, вказує, що відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є Державна казначейська служба України, яка зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона). Також ОСОБА_1 зазначає, що у відповідності до положень Закону України «Про прокуратуру» обласна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури, у своєму відзиві відповідач чернігівська окружна прокуратура зазначила, що вона не має статусу юридичної особи, а виключно є структурним підрозділом Чернігівської обласної прокуратури, таким чином, на думку позивача, незаконні дії (бездіяльність) підконтрольних осіб, що зокрема проявилось у неодноразовому скасуванні судом постанов прокурора про закриття кримінального провадження стали можливими саме за бездіяльності Чернігівської обласної прокуратури. Просить задовольнити позов у повному обсязі (а.с.167-168, а.с. 170 173).

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилались на обставини, викладені у позовній заяві, відповідях на відзиви та наданих до суду доказах.

Представники відповідачів у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у наданих відзивах.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову по наступних підставах.

Судом встановлено, що 27.03.2017 внесено відомості до ЄРДР за №0002396 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України за фактом відкритого заволодіння ювелірними прикрасами у ОСОБА_1 біля буд. АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Обставини численних звернень до посадових осіб органу досудового розслідування, органів прокуратури щодо неналежного розслідування кримінального провадження №0002396 від 27.03.2017 підтверджуються наявними у справі доказами.

З відповіді заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури Сороки С. від 26.04.2017 №8737- вих17 слідує, що звернення ОСОБА_1 щодо неналежного розслідування кримінальних проваджень №0001294 від 16.02.2017 та №0002396 від 27.03.2017 розглянуто. Встановлено, що кримінальне провадження №0002396 24.05.2017 закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Проведеною перевіркою встановлено, що таке рішення є незаконним, у зв`язку з чим постанову про закриття провадження скасовано (а.с.69).

На звернення ОСОБА_1 щодо неналежного стану досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0001294 від 16.02.2017 та №0002396 від 27.03.2017 першим заступником керівника Чернігівської місцевої прокуратури Криворучко А. 04.05.2017 надано відповідь за №4211-вих17, згідно якої заявника повідомлено, що з метою активізації досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях прокурорами надано письмові вказівки слідчим, які перебувають на виконанні, досудове розслідування триває (а.с.70).

24.05.2017 постановою слідчого Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області Литовченко Д.В. кримінальне провадження №0002396 від 27.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.29).

15.09.2017 постановою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Михайленком К.О. постанову слідчого Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області про закриття кримінального провадження №0002396 скасовано, поновлено досудове розслідування та перекваліфіковане кримінальне правопорушення з ч.1 ст.125 КК України на ч.1 ст.186 КК України (а.с.30-31).

Листом прокурора Чернігівської місцевої прокуратури К. Михайленка 07.04.2020 за №66-4800ВИХ-20 ст. слідчому слідчого відділу Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області Поповій Н.М. повернуто кримінальне провадження №0002396 з проектом повідомлення про підозру для подальшого досудового розслідування, з якого слідує, що 24.03.2020 до Чернігівської місцевої прокуратури надійшло кримінальне провадження №0002396 від 27.03.2017 за фактом відкритого викрадення ювелірних прикрас ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, разом з проектом повідомлення ОСОБА_3 про підозру (а.с. 33-35). Вивченням вказаного кримінального провадження встановлено, що усіх обставин кримінального правопорушення в порушення ст.28 КПК України до цього часу не з`ясовано, результати проведених слідчих дій мають суперечності між собою, а письмові вказівки прокурора в повному обсязі не виконано, у зв`язку із чим рішення про повідомлення особі про підозру є передчасним (а.с.36-38).

03.09.2018 листом начальника СУ ГУНП в Чернігівській області Гончарова Є.С. за №07/А-437 на звернення ОСОБА_1 щодо неналежного розслідування слідчими слідчого відділу Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області кримінального провадження №0002396 від 27.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України останню повідомлено, що на даний час у вищевказаних кримінальних провадженнях проводиться досудове розслідування (а.с.39-40).

19.09.2018 листом т.в.о. начальника СУ ГУНП в Чернігівській області Підмогильного Я.Г. за №9699/124/07/02/2018 ОСОБА_1 повідомлено, що її звернення щодо неналежного розслідування слідчими слідчого відділу Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській кримінального провадження №0002396 від 27.03.2017 за ознаками правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України розглянуто та проведеною перевіркою встановлено, що слідчим СВ Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області Поповою Н.М., під час проведення досудового розслідування проведено огляд місця події, допитана потерпіла, допитані свідки, проведена судово-медична експертиза, в порядку ст.40 КПК України направлені доручення оперативному підрозділу щодо встановлення свідків вказаного злочину, виконуються вказівки Чернігівської місцевої прокуратури, досудове розслідування триває. Старшим слідчим Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області Поповою Н.М. проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002396 від 27.03.2017 за ознаками правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України, проведеної перевіркою встановлено що у кримінальному провадженні допитано потерпілу та направлені доручення до оперативного підрозділу в порядку ст. 40 КПК України щодо встановлення свідків та очевидців кримінального правопорушення, однак на даний час достатніх доказів для повідомлення особі про підозру не здобуто, досудове розслідування триває. Окрім цього, встановлено, що під час досудового розслідування вищевказаних кримінальних проваджень слідчими не дотримані вимоги КПК України щодо швидкого та повного розслідування у розумні строки. У зв`язку з чим, до слідчих застосовані заходи дисциплінарного впливу (а.с.41-42).

Згідно повідомлення першого заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури Лабадіна І.О. від 21.05.2018 №2942-17, звернення ОСОБА_1 щодо стану досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0001294, №0002396 розглянуто. Підстав для об`єднань вказаних проваджень не встановлено, прокурорами у кримінальних провадженнях надано письмові вказівки слідчим про проведення слідчих (розшукових) дій у строки , що є об`єктивно необхідними для їх виконання (а.с.68).

Згідно повідомлення першого заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури Лабадіна І.О. від 23.06.2018 №2396-17, звернення ОСОБА_1 щодо досудового розслідування у кримінальних провадженнях розглянуто. Проводиться досудове розслідування кримінальних провадження №0001294 від 16.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та кримінального провадження №0002396 від 27.03.2017 за ознаками правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України, підстав для обєднань вказаних проваджень не встановлено, з метою активізації досудового розслідування у кримінальних провадженнях надано письмові вказівки про проведення слідчих (розшукових) дій у строки, що є об`єктивно необхідними для їх виконання (а.с.67).

З повідомлення першого заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури Лабадіна І.О. від 19.10.2018 №2942-17 слідує, що звернення ОСОБА_1 щодо неналежного здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0002396 від 27.03.2017 розглянуто. Досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі розшукові дії, підстав для заміни прокурора Михайленка К.О. не встановлено (а.с.66).

Згідно повідомлення заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури Олєйнікова А. від 23.11.2018 №2942-17, звернення ОСОБА_1 про заміну прокурора Михайленка К.О. у кримінальному провадженні №0002396 від 27.03.2017 розглянуто. Вивченням матеріалів кримінального провадження, підстав для заміни прокурора Михайленка К.О. не встановлено (а.с. 65).

Згідно повідомлення заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури Олєйнікова А. від 13.12.2018 №2942-17, звернення Андрєєвої Л.І. щодо стану досудового розслідування кримінальних проваджень №0001294 від 16.02.2017 та №0002396 від 27.03.2017 розглянуто, наразі проводиться досудове слідство вище вказаних кримінальних проваджень, прокурорами у кримінальних провадженнях надано письмові вказівки слідчим про проведення слідчих (розшукових) дій у строки, що є об`єктивно необхідними для їх виконання (а.с.64).

Відповідно до повідомлення заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури Олєйнікова А. від 28.01.2019 №2942-17, звернення ОСОБА_1 щодо неналежного розслідування кримінальних проваджень №0001294 від 16.02.2017 та №0002396 від 27.03.2017 розглянуто, зібраних доказів недостатньо для повідомлення особі про підозру, досудове розслідування триває (а.с.63).

Згідно листа заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури Сороки С. від 06.08.2019 №2941-17, звернення Андрєєвої Л.І. щодо стану досудового розслідування у кримінальних провадженнях розглянуто, встановлено, що відділом Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001294 від 16.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. З метою активізації досудового розслідування прокурором 25.07.2019 надано слідчому письмові вказівки про проведення слідчих (розшукових) дій, які перебувають на виконанні. Окрім того, з метою відсторонення слідчого СВ Чрнігівського ВП ГУНП в Чернігівській області Пьоришкової Я.О. від проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 29.07.2019 прокурором скеровано відповідного листа керівнику органу досудового розслідування. Разом із тим, слідчим відділом Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002396 від 27.03.2017 за ознаками правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України. У зв`язку із виявленими порушеннями кримінального процесуального законодавства, допущеними слідчими у вищевказаних кримінальних провадженнях, Чернігівською місцевою прокуратурою підготовлено відповідного листа до СУ ГУНП в Чернігівській області (а.с.62).

Згідно листа прокурора у кримінальному провадженні Сірика І.В. №8311ВИХ-21 від 08.12.2021, звернення ОСОБА_1 розглянуто та повідомлено що достатніх доказів для повідомлення про підозру у кримінальному провадженні не встановлено, 23.10.2021 та 08.12.2021 слідчому надано письмові вказівки щодо проведення необхідних процесуальних дій (а.с.61).

Згідно відповіді першого заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури Сидоренка О. від 21.01.2022 №611ВИХ-22, звернення Андрєєвої Л. щодо стану досудового слідства у кримінальному провадженні №0002396 від 27.03.2017 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.186 КК України розглянуто, повідомлено що на даний час достатніх доказів для здійснення повідомлення про підозру не встановлено, виконання письмових вказівок прокурора про проведення необхідних процесуальних дій триває (а.с. 60).

05.05.2023 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова (справа №750/5656/23, провадження №1кс/750/2183/23) клопотання ОСОБА_1 про встановлення строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002396 від 27.03.2017 задоволено та встановлено строк досудового розслідування один місяць (а.с. 22-28).

22.06.2023 ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова (справа №750/8050/23, провадження 1кп/750/413/23) у задоволенні клопотання прокурора Чернігівської окружної прокуратури Сірика І.В. про закриття кримінального провадження №0002396 від 27.03.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України відмовлено (а.с.19-21).

17.07.2023 Чернігівською окружною прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо стану розгляду досудового слідства у кримінальному провадженні №0002396 від 27.03.2017, на виконання ухвали Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.06.2023 про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, 28.06.2023 досудове розслідування відновлено, виходячи з вказаних у рішенні суду недоліків, прокурором у кримінальному провадженні надано слідчому вказівки від 29.06.2023 про проведення додаткових слідчих дій, що передбачають обов`язкову участь свідка ОСОБА_5 (а.с. 59)

Згідно листа заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури Гресь А. від 18.08.2023 №55-75-8310ВИХ-23, скаргу ОСОБА_6 щодо недотримання розумних строків у кримінальному провадженні №0002396 від 27.03.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України розглянуто, на виконання ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 05.05.2023 щодо встановлення строку досудового розслідування в один місяць, забезпечено шляхом звернення 02.06.2023 до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КК України. Разом з тим, ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.06.2023 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. Прокурором у кримінальному провадженні надано слідчому відповідні письмові вказівки, свідка ОСОБА_5 викликано повторно для допиту (а.с. 57,58).

Згідно листа Головного слідчого управління Національної поліції України від 23.10.2023 №24/А-5583/вс, розглянуто скаргу ОСОБА_1 від 27.09.2023 на неналежне здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002396 та повідомлено, що слідчим відділом ЧРУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у вказаному провадженні, дано письмові вказівки щодо проведення конкретних слідчих (розшукових) дій та судових експертиз, виконання яких взято на контроль. Одночасно повідомлено, що ГСУ НП України керівництву слідчого управління ГУНП в Чернігівській області за фактами неналежного здійснення досудового розслідування у вказаному провадженні доручено провести службове розслідування (а.с. 43).

Згідно листа першого заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури Сидоренка О. від 04.04.2024 № 55-77-3166ВИХ-24 Чернігівською окружною прокуратурою було розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо стану досудового слідства у кримінальному провадженні №0002396 від 27.03.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України. Прокурором у кримінальному провадженні було надано слідчому додаткові письмові вказівки про проведення необхідних слідчих дій, достатніх доказів для повідомлення про підозру за ч.1 ст.186 КК України не отримано, досудове розслідування триває (а.с. 55-56).

04.11.2024 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова (справа №750/15487/24, провадження 1-кс/750/5277/24) клопотання потерпілої ОСОБА_1 про встановлення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002396 від 27.03.2017 задоволено та встановлено строк досудового розслідування один місяць з дня проголошення ухвали (а.с.18).

14.11.2024 ухвалою суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду (справа №750/15487/24, провадження №11-сс/4823/501/24) апеляційну скаргу прокурора Чернігівської окружної прокуратури Сірика І.В. на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 листопада 2024 року залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання ОСОБА_1 про встановлення строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002396 від 27 березня 2017 року - залишено без змін (а.с. 13-16).

13.01.2025 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду (справа №750/15487/24, провадження 1-кс/750/117/25) скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Попової Н.М. від 09.12.2024 про закриття кримінального провадження №0002396 від 27.03.2017 задоволено, постанову слідчого про закриття провадження скасовано (а.с. 9-11).

Отже, з досліджених матеріалів справи убачається, що від початку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002396 від 27.03.2017 року і до дати звернення з позовом до суду 27.02.2025 минуло 7 років 11 місяців, проте досудове розслідування кримінального провадження не закінчено, повідомлення про підозру особі не пред`явлено, рішення у справі не прийнято.

Частинами першою, другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що стаття 2 Конвенції опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито у результаті застосування сили (рішення від 19 лютого 1998 року у справі "Кайя проти Туреччини" (Kaya v. Turkey), п. 86). Задля досягнення такої мети форми розслідування можуть бути різними в залежності від обставин, оскільки обов`язок його проведення не є обов`язком досягти результату, це обов`язок вжити заходів. Органи державної влади повинні були вжити всіх необхідних заходів для отримання доказів, які стосуються справи (рішення у справі "Гонгадзе проти України" (Gongadze v. Ukraine), заява № 34056/02, п. 176).

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити "належний захист" (рішення від 27 вересня 1999 року у справі "Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства" (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, ґарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Меріт проти України" (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься "ефективним", якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Так, статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення обов`язку відшкодувати завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що наданими позивачем письмовими доказами, підтверджено бездіяльність органів досудового розслідування та прокуратури, внаслідок якої допущено затягування розслідування кримінального провадження та порушення вимог кримінального процесуального законодавства при його розслідуванні.

Надмірна тривалість кримінального провадження та, як наслідок, уникнення обвинуваченою особою кримінальної відповідальності, призвела до моральних страждань позивача, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю заявляти неодноразові вимоги, звернення скарги до органів досудового розслідування та прокуратури виконати їх посадові обов`язки; необхіднісю звертатись до суду та приймати особисту участь у судових засіданнях; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що винна особа уникає відповідальності.

Враховуючи характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, її можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і саму можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 50 000,00 грн, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 265/6121/18 зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних відносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1174, ч. 6 ст. 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів з державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

За змістом ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом.

Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого Указом Президента від 13.04.2011 № 40/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. В межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відповідно немає необхідності зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та за своєю суттю є регламентацією способу і порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 провадження № 12-110гс18)).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки згідно з п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подачу позовів даної категорії судовий збір не справляється, а тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 19, 55, 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 258, 259, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокурати, Державної казначейської служби України, Чернігівської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями (бездіяльністю) органів досудового розслідування і прокуратури, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 000 гривень 00 копійок (п`ятдесят тисяч гривень) у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 02.06.2025.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації постійного місця проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Чернігівська обласна прокуратура (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд.9, )

Відповідач: Чернігівська окружна прокуратура (14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, буд. 1, ЄДРПОУ )

Відповідач: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, )

Головуючий - суддя І. В. Яременко