КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Селецькою Оленою Віталіївною на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року АТ «ПУМБ» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором №701 від 27 листопада 2020 року у розмірі 73 174,38 грн; та за кредитним договором №101 від 18 січня 2022 року у розмірі 72 375,62 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 були укладені Кредитні договори: №701 від 27 листопада 2020 року та №101 від 18 січня 2022 року. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договорами розмірах.

Проте, відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, сума заборгованості відповідача становить 145550,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року позов АТ «Перший Українській Міжнародний Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Українській Міжнародний Банк» заборгованість за Кредитним договором №701 від 27 листопада 2020 року та за кредитним договором №101 від 18 січня 2022 року у розмірі 145550 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Українській Міжнародний Банк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом матеріальних норм права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки документам, які містяться в матеріалах справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи.

Вказує, що 27.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до АТ "ПУМБ" із заявою на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у вказаній заяві міститься розділ "Споживчий кредит" зі змісту якого вбачається звернення з проханням до банку споживача банківських послуг - "прошу підключити мене до SMS-банкінгу", при цьому в матеріалах справи відсутні докази надання/перерахування Банком на рахунок відповідача будь-яких кредитних коштів за заявою.

Зазначає, що після сторінки 36 ДКБОФО в матеріалах справи відсутні сторінки з 37 по 50 включно, тобто, позивачем не надано повної інформації про умови надання Споживчого кредиту.

Посилається на те, що ані заявою, ані Договором не передбачено збільшення та/або зменшення кредитного ліміту в односторонньому порядку банком без повідомлення та погодження такої послуги клієнтом.

Вказує, що розрахунки заборгованості, спростовуються кредитними звітами, актуальними на 23.02.2024 та 31.12.2024 Українського бюро кредитних історій, з яких вбачається, що за договором №70 сума кредиту - 0,00 грн, кредит - списаний. Ці дані надані самим банком до бюро кредитних історій і не спростовані позивачем.

Скаржник, також посилається на те, що публічні пропозиції банку не містять визначень терміну «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості» або ознак фактичного надання послуг, розрахунки позивача суперечать датам у заявах і не відповідають реальним періодам користування кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Встановлено, що 18 січня 2022 року ОСОБА_1 складена заява №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 12-14).

Відповідно до п.п. 1-5 Договору, Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 50000,00 грн. в тому числі на загальні споживчі цілі у розмірі 50000,00 грн.. Строк кредитування - 24 місяці з процентною ставкою у розмірі 0,01 % річних та комісії за обслуговування Споживчого кредиту на загальні споживчі цілі у розмірі 2,99 %.

Банк покладені на нього обов`язки виконав в повному обсязі, надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. за кредитним договором від 18 січня 2022 року №101, що підтверджується платіжною інструкцією №TR.55316439.99204.8810 (а. с. 76)

Також, 27.11.2010 року ОСОБА_1 підписав заяву №701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

У змісті заяви позичальник підтвердив що підписанням цієї заяви беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розміщена на сайті АТ «ПУМБ», в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо для прийняття ДКБО, та і послуг, що можуть бути надані мені в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін), погоджуюсь з тим, що можу обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування, а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджую свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах.

Також зі змісту заяви вбачається, що позичальник просив відкрити на своє ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 , та просив встановити на поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою кредитний ліміт у розмірі 30000,00 грн., виходячи з розміру відсоткової ставки в сумі 47,88% (а. с. 16)

Згідно з довідкою про збільшення кредитного ліміту за договором №701 від 27 листопада 2020 року, відповідачу неодноразово змінювався встановлений кредитний ліміт та 03 березня 2022 року встановлено у розмірі 50000,00 грн. (а. с. 75)

Виписка по рахунку ОСОБА_1 підтверджує відкриття банком рахунку та використання позичальником грошових коштів на власні потреби. (а. с. 83-91)

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Оскільки із наданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідач отримав кредитку картку, користувався кредитними коштами та виконував у повній мірі свій обов`язок щодо повернення цих коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості.

Суд першої інстанції встановив, що між сторонами були укладені два кредитні договори: №701 від 27.11.2020 року та №101 від 18.01.2022 року, шляхом приєднання відповідача до умов Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО).

У справі наявні заяви на приєднання до ДКБО, в яких відповідач просив надати йому кредитні кошти та погоджувався з умовами договору.

За договором 2022 року позивач надав кредит у розмірі 50 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, а за договором 2020 року відповідачу було відкрито рахунок із встановленим кредитним лімітом, який надалі змінювався та використовувався позичальником, що підтверджується банківськими виписками.

Отже, встановлено, що позичальник не виконав зобов`язання щодо належного повернення кредиту, оскільки грошові кошти не повернув, а позивач надав розрахунки заборгованості та виписку по рахунках відповідача, які підтверджують порушення умов договорів. Водночас відповідач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав належних доказів на підтвердження факту виконання ним своїх договірних зобов`язань.

За таких обставин, оцінивши зібрані у справі докази за правилами статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності частини сторінок ДКБОФО в матеріалах справи на висновки суду не впливають, оскільки факт укладення між сторонами кредитних договорів підтверджується підписаними відповідачем заяв про приєднання до ДКБОФО та паспорту споживчого кредиту, які містять усі істотні умови надання кредитів.

Колегія суддів також зауважує, що до позовної заяви долучено (відповідно до переліку додатків) витяг з ДКБОФО, а не його текст повністю. При цьому, текст ДКБОФО розміщено у вільному доступі у мережі Інтернет на офіційному веб-сайті АТ «ПУМБ».

Посилання на те, що ані заявою, ані Договором не передбачено збільшення та/або зменшення кредитного ліміту в односторонньому порядку банком без повідомлення та погодження такої послуги клієнтом також відхиляється судом.

Так, відповідно підпункту 4.3.6.4 пункту 4.3 частини 4 розділу ІІ ДКБОФО, який є публічною частиною договору, до якого приєднався позивач, підписавши заяву на приєднання до ДКБО, яка є індивідуальною частиною договору, сторони дійшли згоди, що банк (відповідач) має право змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого кредитного ліміту або закрити кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта (позивача) шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру кредитного ліміту банк повідомляє клієнту новий розмір кредитного ліміту. У разі незгоди клієнта із зміненим розміром кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19 розділу ІІ цього договору, клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною кредитного ліміту та/або здійснив першу платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення банку, згода клієнта зі зміною умов договору вважається підтвердженою.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем сума кредитного ліміту збільшена правомірно відповідно до умов договору.

Окрім того, оскільки умови укладеного кредитного договору відповідачем у встановленому порядку не оспорювалися, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Необґрунтованими є також твердження апелянта про те, що розрахунки заборгованості, спростовуються кредитними звітамиУкраїнського бюро кредитних історій, з яких вбачається, що за договором №70 сума кредиту - 0,00 грн, кредит - списаний.

Так, відповідно до системного тлумачення норм Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» звіт УБКІ носить інформаційний характер.

Так, частиною 3 вказаного закону визначено, зокрема, що кредитний звіт - це сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії.

Отже, належним доказом виконання зобов?язань є банківські Виписки по рахункам, квитанції (платіжні інструкції)позичальникастосовно оплатизаборгованості.

У наданих банком виписках по рахунках відповідача відображені як зарахування отриманих кредитних коштів 18.01.2022 на указаний у заяві рахунок (а.с. 84), так і використання відповідачем коштів у межах встановленого йому кредитного ліміту.

Слід також зауважити, що списання кредитної заборгованості, про яке зазначено у звіті УБКІ не є тотожним поняттю «виконанняпозичальником кредитного зобов`язання».

Списання заборгованості регулюється «Положенням про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки», затвердженому постановою Правління НБУ від13.04.2020 №9.

Пунктом 9 Положення передбачено, що банк безпосередньо зменшує валову балансову вартість фінансового активу за рахунок резерву, якщо немає обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу в цілому або його частини згідно з вимогами пунктів 6, 7 цього Положення.

Списання є подією припинення визнання фінансового активу в бухгалтерському обліку. Банк припиняє визнання знеціненого фінансового активу в балансі, якщо списання здійснено за рахунок оціночного резерву. Списання відповідно до вимог цього Положення не є прощенням (анулюванням) боргу. Банк відповідно до внутрішніх процедур може продовжувати заходи щодо врегулювання заборгованості з метою відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості за фінансовим активом.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для урахування наданих відповідачем звітів Українського бюро кредитних історій як доказів відсутності у нього боргу перед споживачем.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Селецькою Оленою Віталіївною залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді