Справа № 386/467/25
Провадження № 2/386/149/25
Голованівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - Червоненка Д.В.,
за участю: секретаря судового засідання Онуфрак В.О.,
представника позивача адвоката Стріченка Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Голованівськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення безпідставно отриманих коштів, стягнення моральної шкоди
Позивач звернувся суду із позовною заявою посилаючись на те, що 09.03.2025 року з його карткового рахунку, відкритого у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було стягнуто суму, що становила 129 489, 12 гривень з викладенням інформації у полі «Деталі операції» наступного змісту: «Автоматичне погашення простроченої заборгованості за рахунком 29*78». Рахунок був ним відкритий з метою зберігання, користування, накопичення особистих коштів отриманих законним шляхом, тяжкою працею для забезпечення його, дітей, онуків та накопичення коштів для підтримання достатнього рівня життя його сім`ї.
Вказане стягнення порушує його права, в тому числі право користуватись своїм майном, яке відповідач безпідставно набув у формі грошових коштів стягнувши їх з його особистого рахунку.
На момент реалізації вказаного стягнення жодними кредитними зобов`язаннями з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» він не пов`язаний. Останні зобов`язання подібного роду перед відповідачем визнані такими, що не мають правових підстав покладення на нього відповідальності за невиконання позичальником зобов`язань перед Банком ще у 2017 року, як наслідок розгляду справи №405/4173/15-ц та винесення рішення Апеляційним судом Кіровоградської області, згідно якого вимоги відповідача про стягнення заборгованості з нього задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що відповідач на власний розсуд, без належних правових підстав здійснив списання його особистих коштів, чим порушив його права, в тому числі право власності на вказані кошти та створив перешкоди в користуванні власним майном, що є також порушенням норм Конституції України та ч. 2 ст. 1066 ЦК України. Окрім того йому невідомо про укладення будь-яких інших договорів з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за якими могло б відбуватись подібне списання. На період здійснення відповідачем стягнення у сумі 129 489,12 гривень щодо нього не ініційовано жодного виконавчого провадження, відсутні кредитні зобов`язання або рішення судів та будь-які інші обставини, що могли стати підставою для стягнення коштів з його рахунку. Враховуючи вказане відповідач всупереч законодавству цілеспрямовано порушив його право власності на вказані кошти, позбавив можливості ними користуватись та розпоряджатись, посилаючись на неіснуюче зобов`язання.
Таким чином, відповідачем, окрім порушення норм, що регулюють діяльність банкових установ, допущено порушення прав споживачів щодо нього, як особи котра користується послугами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та розраховує на належне дотримання надавачем послуг своїх обов`язків та прав котрі не повинні протирічити законодавству та укладеним договорам.
З огляду на чинне законодавство та актуальну судову практику, будь-яке примусове списання з банківського рахунку клієнта банківської установи має засновуватись на переліку чітко встановлених підстав, яких в даному випадку - не існує.
Тому просив стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» безпідставно стягнуті грошові кошти у сумі 129 489, 12 грн..
Також зазначив, що в даний період його позбавлено можливості користуватись своїми коштами та реалізовувати необхідні життєві плани як щодо себе, так і щодо дітей. Стягнена сума є значною втратою, та майже половиною доступних коштів які він накопичував на своєму рахунку тривалий час. Він був позбавлений можливості придбати необхідну техніку, сплачувати витрати які були заплановані оскільки зараз сума на рахунку не відповідає сумам що було заплановано понести. Фактично його життя, дії та плани поставлені в залежність від перебігу судового процесу. Окрім того, проведення консультацій з приводу захисту своїх прав дані ситуації також підлягають сплаті. У разі тривалого вирішення цієї справи він та його сім`я опиняємося в тяжкій матеріальній ситуації, яка потребуватиме вирішення, що в свою чергу додає тяжких емоційних та моральних переживань, разом з необхідністю змінювати унормований порядок життя щоб відновити можливості та задовольнити потреби, яких його було позбавлено протиправним стягненням.
Стягнення перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб майже у 43 рази. Втрата такої суми без гарантій її повернення є неймовірним стресом та спричиняє значні побоювання за майбутнє. З урахуванням особливостей даного протиправного, безпідставного списання грошових коштів, враховуючи його глибокі душевні переживання за збій налагодженого темпу життя, він просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 130 000,00 грн..
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з тих жде підстав, що вказані у позові, проти винесення заочного рішення не заперечив
У судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов ухвалою від 05.06.2025 року, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, залишено без розгляду.
За встановлених обставин суд розглядає справу у відсутність представника відповідача та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.
З копії рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 30.03.2017 року вбачається, що у червні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в забезпечення умов кредитного договору від 14.02.2008 року між банком та ОСОБА_1 , а 28.04.2014року між банком та ОСОБА_3 були укладені договори поруки. Банк просив стягнути з боржника та поручителів заборгованість по кредитно-заставному договору від 14.02.2008 року в сумі 246448,89 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28.03.2015 року позов задоволено, борг стягнуто в солідарному порядку.
На заочне рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда, після відмови в задоволенні заяви про його перегляд, подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 за наслідками її розгляду заочне рішення суду було залишено без змін.
Проте, апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково. Скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28.03.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 14.02.2008 року, а також судовий збір.
Як зазначено в рішенні Апеляційного суду Кіровоградської області від 30.03.2017 року, до кредитно-заставного договору було укладено додаткову угоду №11 від 26.04.2012 року, яка укладена між банком та ОСОБА_2 , внесено без згоди поручителя ОСОБА_1 зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що було встановлено під час судового розгляду і не спростовано кредитором, позичальнику було відкрито кредитну лінію, згода ОСОБА_1 на збільшення обсягу відповідальності за договором поруки, відсутня, таким чином за наявності зміни зобов`язання без згоди поручителя порука ОСОБА_1 припинена, а тому відсутні правові підстави покладення на ОСОБА_1 відповідальності за невиконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.
У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.
Так, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№ 6-18цс11, № 6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов`язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.
Отже, на момент реалізації вказаного стягнення жодними кредитними зобов`язаннями з АТКБ «ПриватБанк» позивач не був пов`язаний. Останні зобов`язання подібного роду перед відповідачем визнані такими, що не мають правових підстав покладення на нього відповідальності за невиконання позичальником зобов`язань перед банком ще у 2017 року, як наслідок розгляду справи №405/4173/15-ц та винесення рішення Апеляційним судом Кіровоградської області.
Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала».
Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20: «Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутих коштів необхідно, щоб такі кошти були набуті або збережені безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Оскільки відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» було безпідставно набуто грошові кошти у сумі 129489,12 грн. та останній добровільно не повернув їх, у ОСОБА_1 існують правові підстави для стягнення таких коштів.
Відтак позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими.
Щодо стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У даній справі позивач вказував, що через безпідставне списання відповідачем його грошових коштів у сумі 129 489, 12 грн. він був позбавлений можливості користуватись ними та реалізовувати необхідні життєві плани як щодо себе, так і щодо дітей. Стягнена сума є значною втратою, та майже половиною доступних коштів які він накопичував на своєму рахунку тривалий час. Він був позбавлений можливості придбати необхідну техніку, сплачувати витрати які були заплановані оскільки зараз сума на рахунку не відповідає сумам що було заплановано понести. Фактично його життя, дії та плани поставлені в залежність від перебігу судового процесу. Окрім того, проведення консультацій з приводу захисту своїх прав дані ситуації також підлягають сплаті. У разі тривалого вирішення цієї справи він та його сім`я опиняється в тяжкій матеріальній ситуації, яка потребуватиме вирішення, що в свою чергу додає тяжких емоційних та моральних переживань, разом з необхідністю змінювати унормований порядок життя щоб відновити можливості та задовольнити потреби, яких його було позбавлено протиправним стягненням. Стягнення перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб майже у 43 рази. Втрата такої суми без гарантій її повернення є неймовірним стресом та спричиняє значні побоювання за майбутнє. З урахуванням особливостей даного протиправного, безпідставного списання грошових коштів, враховуючи його глибокі душевні переживання за збій налагодженого темпу життя, він просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 130 000,00 грн..
Під час судового розгляду позивач не довів відповідними доказами ані факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з безпідставним стягненням з його рахунку грошових коштів, ані її розміру.
Твердження позивача у позові про спричинення йому моральної шкоди не підтвердженні належними доказами.
При цьому, сам позивач у судовому засіданні участі не приймав, пояснень не надавав, будь-яких документів на підтвердження зазначених ним обставин стороною позивача надано.
Отже, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.
З огляду на вище викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.
На підставі ст.ст. 4,7,12,13,81,89,141,244,263-265, 279, 280-283 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
В задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Д. В. Червоненко