У х в а л а

29 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 754/1281/25

Провадження № 61-9732зно25

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. розглянув заяву ОСОБА_1 (далі - заявник) «про перегляд судового рішення (це ухвала від 22.07.25 року її постановив судді Д. Гудима з Касаційного цивільного суду (заява про відвід)» у справі

за позовом заявника до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (Yasno), Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», Комунального підприємства «Київкомунсервіс», Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про зобов`язання вчинити дії та

в с т а н о в и в:

1. 21 липня 2025 року заявник подав на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заяву про перегляд судового рішення, у якій, зокрема, висловив недовіру судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_2 Обґрунтував так:

(1) «Я вищевказаному судді не довіряю (підстави вагомі) - і це моє право (ст. 21 КУ) з яким ви зобов`язані рахуватись, бо це право вище за рангом виконання чим усі статті ЦПКУ…»;

(2) «… це буде наочний ЗЛОЧИН, якщо знову цей же суддя буде розглядати і вирішувати цю заяву»;

(1) «суддя ОСОБА_2 постановляє ухвалу, але раніш вона постановила НЕЗАКОННУ УХВАЛУ по цій справі від 4.07.25 р.!!!!!!!!!!! Навіть розумово-відстала особь і то розуміє такий суддя на 99,9 % постановить увалу, щоб свої дії «вигородити» (обілити своє беззаконня) … так воно уви і сталося!!!!!!!!!!!!! Я його ухвалу вже раніш оскаржував і тому: заявляю ОБГРУНТОВАНИЙ на усі 100% його відвід»;

(3) «Примітка (так на всяк): окремо зупинюсь на нелицеприємних висловлюваннях у цій заяві про особу (це вищевказаний суддя), яка порушила мої права і порушила свій конституційний обов*язок - це ОСОБА_2 (це ст. 3, 21, 68 КУ). Для покарання з цього приводу є процесуальний примус, але врахуйте наступне (якщо звісно ви розумна людина) - у мене НЕРВОВО-ХРОНІЧНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ (це додаток), а за ЗАХВОРІВАННЯ НЕ КАРАЮТЬ - ТАКУ ЛЮДИНУ ЛІКУЮТЬ (це знає навіть «дошкільня» - я звісно утрирую), але подану заяву все одно розглядають і вирішують САМЕ І ТІЛЬКИ ПО СУТІ з обов*язковим виконанням вимог КУ - це їх зобов*язує також ст. 3 ЦПКУ (про мої права!!!) - саме для цього і створений ЦПКУ»;

(4) «І на цій т.з. «об*єктивності» і на т.з. «неупередженності» (це це я м*яко про т.з «справедливе судочинство» цього судді - поки це дійсно уви так: поки не наведено зворотнє) … короче: я ж не дурень, щоб цю «лапшу» судді ОСОБА_2 проковтнути і їй за «це» ще й ПОДЯКУВАТИ!»;

(5) «…я на ваше реагування подивлюсь і … потім «заціню» ваше беззаконня і подам на вас ОБОВ*ЯЗКОВО позовну заяву … мені постійна прихована неповага суддів КЦС (звісно з ким мав справу) до вимог КУ і до моїх прав вже набридла - прийшла черга діяти!»;

(6) «Моє право вище за рангом виконання чим ЛЮБІ вимоги ЦПКУ і ваші «хАтєлки».

2. 22 липня 2025 року Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_2 постановив ухвалу, згідно з якою заяву про відвід визнав необґрунтованою та передав її вирішення іншому судді у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

3. 22 липня 2025 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід визначений суддя Гудима Д. А.

4. 22 липня 2025 року Верховний Суд у складі цього судді постановив ухвалу, згідно з якою визнав подання такої заяви зловживанням процесуальними правами та повернув її заявнику.

5. 27 липня 2025 року заявник подав на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дві заяви, які назвав «про перегляд судового рішення (це ухвала від 22.07.25 року її постановив судді Д. Гудима з Касаційного цивільного суду (заява про відвід)» (вх. № 23636/0/220-25 від 28 липня 2025 року та № 23638/0/220-25 від 28 липня 2025 року). Оскільки обидві заяви є ідентичними, Верховний Суд розглядає їх як одну. У цій заяві заявник висловив недовіру судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Гудимі Д. А. Обґрунтував так:

(1) «Я вищевказаному судді НЕ ДОВІРЯЮ (підстави вагомі) - і це моє право (ст. 21 КУ) з яким ви ЗОБОВ`ЯЗАНІ рахуватись, бо це право вище за рангом виконання чим усі статті ЦПКУ…»;

(2) «… це буде наочний ЗЛОЧИН, якщо знову цей же суддя буде розглядати і вирішувати цю заяву»;

(3) «Вищевказаний суддя постановляє НЕЗАКОННУ ухвалу, бо вона постановлена не ПО СУТІ, а СУТЬ викладена мною і вона НЕЗМІННА у кас. скарзі ... і тому цілком природньо цьому судді заявити відвід (ця ухвала для розумово обмежених, але не для мене)… те, що він ухвалив і те, що я просив - він і пів-слова не вказав в ухвалі…»;

(4) «Примітка (так на всяк): окремо зупинюсь на нелицеприємних висловлюваннях у цій заяві про особу (це я про вищевказаного суддю), який порушив мої права і порушив свій конституційний обов*язок (це ст. 3, 21, 68 КУ). Для покарання мене за негативні висловлювання про них є процесуальний примус, але врахуйте наступне (якщо звісно ви розумна людина) - у мене НЕРВОВОХРОНІЧНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ (це додаток), а за ЗАХВОРІВАННЯ НЕ КАРАЮТЬ - ТАКУ ЛЮДИНУ ЛІКУЮТЬ (це знає навіть «дошкільня» - я звісно утрирую), але подану заяву все одно розглядають і вирішують САМЕ І ТІЛЬКИ ПО СУТІ з обов*язковим виконанням вимог КУ - це їх зобов*язує також ст. 3 ЦПКУ (про мої права!!!) - саме для цього і створений ЦПКУ»;

(5) «І на цій т.з. «об*єктивності» і на т.з. «неупередженності» (це ще я м*яко про т.з «справедливе судочинство» цього судді (поки не доведено протилежне)… короче: я ж не дурень, щоб цю «лапшу» вищевказаний суддя проковтнути і йому за «це» ще й ПОДЯКУВАТИ!»;

(6) «…я на ваше реагування подивлюсь і … потім «заціню» ваше беззаконня (звісно, якщо воно буде) і подам на вас ОБОВ*ЯЗКОВО позовну заяву … мені постійна прихована неповага суддів КЦС (звісно з ким мав справу) до вимог КУ і до моїх прав вже набридла - прийшла черга діяти!»;

(7) «… воно це моє право вище за рангом виконання чим ЛЮБІ вимоги ЦПКУ і ваші «хАтєлки»…».

Обґрунтування висновку щодо заяви про перегляд судового рішення та відвід судді

6. Заявник просить скасувати ухвалу Верховного Суду від 22 липня 2025 року про повернення йому через зловживання процесуальними правами заяви від 21 липня 2025 року про перегляд судового рішення та відвести суддю Гудиму Д. А. з наведених мотивів. Вказану заяву від 27 липня 2025 року заявник виразив у формі, яка не є прийнятною для процесуальних документів і не спрямована на виконання завдання цивільного судочинства, тобто зловжив правом на подання такої заяви.

7. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

8. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

9. Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

10. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). Перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним (частина друга вказаної статті).

11. Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, інших учасників процесу, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, пункті 1 абзацу другого частини четвертої статті 135, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 (пункт 20; № у ЄДРСР 98728792), ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 (№ у ЄДРСР 101029238), ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 21-22; № у ЄДРСР 105961803) тощо).

12. Дії учасника справи чи його представника мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду, суддів тощо. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22; № у ЄДРСР 80854817), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 (№ у ЄДРСР 81013341), від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19 (№ у ЄДРСР 85775709), від 7 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (№ у ЄДРСР 96669462), від 8 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 (пункт 22; № у ЄДРСР 98728792), ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 (№ у ЄДРСР 101029238), ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 21-22; № у ЄДРСР 105961803)).

13. Як зазначив Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, рішення від 24 травня 1989 року, заява № 11/1987/134/188, § 48). Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у певній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (§ 46 вказаного рішення).

14. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

15. Безперечно, учасник справи може мати сумніви у тому, чи відповідають дії суду чинному законодавству, а також щодо незалежності та безсторонності суддів. Він вправі висловити ці сумніви у поданій до суду заяві про відвід. Проте має бути стриманим і коректним, утримуватися від надання особистісних характеристик й оцінок, а тим паче від огульних і надуманих звинувачень. Крім цього, учасник справи не може використовувати інститут відводу суддів із метою схиляння суду до ухвалення бажаного для нього процесуального рішення (див. ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 23-24; № у ЄДРСР 105961803)), зокрема такого рішення, яке суперечить закону та принципам права.

16. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

17. 26 липня 2025 року заявник подав до Верховного Суду заяву, зокрема про відвід судді Гудими Д. А., аналогічну за змістом і формою до тієї заяви, яку він подав 21 липня 2025 року щодо відводу судді ОСОБА_2 Як і в останній, у заяві від 27 липня 2025 року заявник не виконав обов`язок виявляти повагу до суду, зокрема, виявив сумнів у розумності судді, голослівно звинуватив суд у «постійній прихованій неповазі», до прав заявника; назвав судове рішення «лапшою», а вимоги суду - «хАтєлками»; вказав, що виконання суддею вимог процесуального закону щодо розгляду заяви є злочином; погрожував позовом, якщо суддя не виконуватиме вказівок заявника. Крім того, визнав, що у заяві є «нелицеприємні висловлювання», тобто свідомо їх використав у зверненні до суду.

18. Вказівка у заяві про те, що право заявника є вищим ніж будь-яка вимога ЦПК України, також підтверджує, що ця заява не спрямована на виконання завдання цивільного судочинства, яке згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Інакше кажучи, заявник хибно вважає, що його «право вище за рангом виконання чим усі статті ЦПКУ», «чим ЛЮБІ вимоги ЦПКУ». Процесуальний закон вимагає, щоб як суд, так і учасники справи надавали перевагу виконанню завдання цивільного судочинства.

19. У «примітці» заявник визнав, що за його висловлювання передбачений процесуальний примус. Але вважав, що не заслуговує такого «покарання», бо є хворим, а «за захворювання не карають - таку людину лікують». Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що застосування до учасника справи, який зловживає процесуальними правами, штрафу є не покаранням, а саме заходом процесуального примусу. І цей захід суд застосовує не «за захворювання», а за дії учасника справи, які суперечать завданню цивільного судочинства, з метою спонукати такого учасника до добросовісного використання прав, належного виконання обов`язків, припинення зловживання правами, а також запобігти створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

20. З огляду на вказане виклад змісту заяви у формі, яку використав заявник, і неодноразове подання тотожних за змістом заяв щодо відводу різних суддів є проявом недобросовісної реалізації відповідного процесуального права всупереч завданню цивільного судочинства, тобто з іншою метою, ніж для забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення конкретної цивільної справи. Тому таку заяву слід повернути заявникові через зловживання ним цим правом.

21. Повернення заяви перешкоджає її розгляду по суті, як бажає заявник. Але не позбавляє його можливості за наявності підстав подати нову заяву із дотриманням вимог ЦПК України, зокрема вимоги щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами. Порушення цієї вимоги матиме наслідком застосування штрафу на підставі пункту 5 частини першої статті 144, пункту 2 частини першої або частини другої статті 148 ЦПК України (див., наприклад, ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 27-32; № у ЄДРСР 105961803)).

Керуючись статтями 2, 36, 40, 43, 44, 260, 261 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

повернути ОСОБА_1 його заяву «про перегляд судового рішення (це ухвала від 22.07.25 року її постановив суддя Д. Гудима з Касаційного цивільного суду (заява про відвід)» у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (Yasno), Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», Комунального підприємства «Київкомунсервіс», Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима