ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження№ 22-ц/821/916/25; 22-ц/821/915/25; Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/658/24 Категорія: 305010000 Івахненко О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шульги Павла Миколайовича на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2025 року та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шульги Павла Миколайовича на ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про встановлення факту мобінгу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працює в АТ КБ «ПриватБанк» з 2010 року. З 2013 року працює керівником відділення у центральному макрорегіоні відділення «Черкаське № 18». Більше півтора року позивач піддається моральному, психологічному тиску з боку свого лінійного керівника ОСОБА_2 , який намагається його звільнити. Відносно нього відповідачем неодноразово незаконно виносились і були скасовані або банком, або судом дисциплінарні стягнення.

Зокрема, 01.08.2022 щодо позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за простій каси на підставі наказу № Э.DN-ПБУР-7178838. Позивачем подано позовну заяву до суду про скасування вказаного наказу, судова справа №708/814/22. Після відкриття судового провадження, оскаржений позивачем наказ скасовано наказом банку від 03.10.2022.

Наказ № Э.DN-ПБУР-7467583 від 13.10.2022 "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження" за відсутність на роботі протягом 3 год 29 хв сумарно протягом робочого дня рішенням Чигиринського районного суду від 16.05.23 року визнано протиправним та скасовано. У своїй постанові від 18.07.23 року Черкаський апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції, привівши його мотивувальну частину у відповідність до змісту постанови.

Наказ № Э.DN-ПБУР-7653601 від 28.10.22 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення у вигляді догани" через конфлікт інтересів скасовано групою банку з розгляду апеляцій.

Наказ № E.DN-ПБУР-7554942 "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення» у вигляді догани за недотримання мовних модулів, проведення фіктивної зустрічі, від 30.08.2023 рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.01.2024 у справі № 708/1390/23 визнано протиправним та скасовано.

Наказ № Э.DN-ПБУР-7951351 від 31.10.2023 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення" щодо застосування до позивача догани за недотримання мовних модулів, проведення фіктивної зустрічі, скасовано 12.02.2024 року дирекцією з HR та корпоративного управління на підставі рішення Чигиринського районного суду від 09.01.2024 року.

Наказ № Э.DN-ПБУР-8303423 від 02.01.2024 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення" щодо застосування до позивача догани за направлення адвокатові на електронну пошту документів для захисту своїх інтересів, скасовано рішенням Чигиринського районного суду від 08.05.2024 року

Окрім того, ОСОБА_1 довелося захищати свої інтереси щодо відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу у справі про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає до виконанню, де відповідач не виконував рішення суду.

Позивач також зазначив, що з 16.04.24 року перебував на лікарняному, проте звернув увагу, що на його пристрої відсутній корпоративний зв`язок. Номер був заблокований на підставі начебто наказу про звільнення № 7040403 від 24.04.2024 року.

Позивач вважає, що відповідач своїми діями здійснює щодо нього психологічний тиск, який продовжується. ОСОБА_1 вимушений постійно звертатися до суду, доводячи свою професійну придатність, скасовуючи накази про застосування додаткових заходів реагування та дисциплінарного стягнення. З даним позовом звертається задля припинення та недопущення у подальшому здійснення щодо нього психологічно-морального тиску; припинення винесення незаконних наказів по відношенню до нього, припинення надання усних вказівок підлеглим керівнику працівникам з метою подальшого впливу на позивача; припинення негативного виокремлення його з колективу.

Також позивач зазначив, що, внаслідок судових справ, поніс значні матеріальні витрати на правничу допомогу у розмірі 82 900,00 грн.

30.04.2024 року позивач звертався за захистом своїх інтересів до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із заявою про притягнення роботодавця до адміністративної відповідальності шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, на що йому було відмовлено 06.05.2024 року та рекомендовано звертатися до суду.

Внаслідок завданих позивачу моральних страждань у нього погіршився стан здоров`я і він змушений був звертатися за медичною допомогою, проходив курси лікування, що потягло за собою значні матеріальні витрати, що, в свою чергу, вплинуло на матеріальний стан сім`ї.

В той же час, позивач є особою з інвалідністю 2 групи і у нього на утриманні перебувають троє дітей, яких він не може на належному матеріальному рівні утримувати. Внаслідок численних незаконних дій відповідача він втратив серед своїх колег ділову репутацію і змушений докладати значних зусиль для її відновлення.

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просив суд встановити факт мобінгу з боку відповідача та стягнути з нього моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про встановлення факту мобінгу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шульги Павла Миколайовича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення, суд виснував, що достатніх доказів на підтвердження факту мобігну по відношенню до ОСОБА_1 відповідачем, судом не встановлено та дослідженими доказами не доведено. Суд перевірив викладені позивачем факти, пов`язані, на думку останнього, з мобінгом (цькуванням) з боку відповідача (роботодавця), проте вони не свідчать про систематичні, тривалі, умисні дії або бездіяльності роботодавця, які спрямовані на приниження честі, гідності позивача, його ділової репутації, у тому числі, з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність. Також районний суд вказав, що оскільки належних і допустимих доказів в розумінні ст. ст.76-80 ЦПК України на підтвердження мобінгу позивачем не надано, стягнення моральної шкоди, як похідна вимога від доведеності заявлених вимог про встановлення факту мобінгу, не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, не визначив підстав для відшкодування позивачеві ОСОБА_1 за рахунок відповідача понесених витрат на правничу допомогу у зв`язку з ухваленням рішення про відмову в позові, тому у задоволенні заяви відмовив.

В частині клопотання відповідача щодо застосування заходів примусу, судом зазначено, що у ході вирішення питання про визнання тих чи інших дій учасників процесу зловживанням процесуальними правами позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить відповідні повноваження до виключної компетенції суду. З урахуванням того, що питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, і звернення з такою заявою є правом представника позивача, передбаченим ст. 141 ЦПК України, то підстави для застосування заходів процесуального примусу щодо останнього у суду відсутні.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Шульга П.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповністю та неправильно встановлено обставини та неправильно застосовано норми матеріального права, просить скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2025 року, та ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, що понесені у суді першої інстанції, у сумі 19 500,00 грн та витрати на правничу допомогу, що будуть понесені у суді апеляційної інстанції 6 600,00 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові про встановленні факту мобінгу не врахував того, що дисциплінарні стягнення застосовувалися систематично та всі вони скасовані. На факт мобінгу вказує переписка лінійного керівника з керівниками інших підрозділів, не запрошення апелянта на робочі наради, відключення ОСОБА_1 від корпоративного зв`язку на підставі наказу про звільнення, якого насправді не існує.

В апеляційній скарзі на рішення суду представник вказує, що за результатами розгляду справи №708/53/23 Черкаський апеляційний суду у постанові від 18 липня 2023 року апеляцію банку в частині встановлення ознак мобінгу відхилив та зауважив, що зазначена обставина стосується предмету доказування у справі в аспекті законності та обгрунтованості притягнення до відповідальності особи до дисциплінарної відповідальності. Отже, ознаки мобінгу АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 встановлені судом у справі та не скасовувалися Черкаським апеляційним судом.

Скаржник наголошує, що предметом позову є встановлення факту мобінгу зі сторони роботодавця АТ КБ «ПриватБанк», а не лінійного керівника ОСОБА_3 .

Також суд першої інстанції помилково встановив, що лінійний керівник (директор макрорегіонального відділення) ОСОБА_4 не є уповноваженою особою на застосування до працівника дисциплінарних стягнень, оскільки згідно Положення про порядок застосування додаткових заходів реагування та дисциплінарних стягнень АТ КБ «Приватбанк», лінійний керівник або керівник вищого рівня відбирає пояснення від підлеглого, ініціює накладення додаткового заходу реагування, відмовляє від ініціювання застосування дисциплінарного стягнення чи реагування, достроково знімає дисциплінарне стягнення. У свою чергу відповідач не надав жодних доказів на вчинення лінійним керівником вищого рівня дій щодо відмови в ініціюванні стягнення та дострокове їх зняття.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що районний суд неповно встановив обставину щодо самостійного скасування відповідачем частини наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, що виключає факт цькування, оскільки такі накази були скасовані роботодавцем вже після звернення позивача до суду чи до самого роботодавця.

Щодо відключення позивача від корпоративного зв`язку 18.04.2024 на підставі наказу про звільнення від 24.04.2024 за відсутності такого наказу, скаржник зазначає, що у цій частині суд помилково встановив, що такі дії роботодавця відбулися з виробничої необхідності, оскільки станом з 18.04.2024 по 24.04.2024 р позивач не був звільнений. У Чигиринському районному суді на розгляді знаходиться справа щодо оскарження звільнення, що мало місце у серпні 2024 року.

У апеляційній скарзі скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_1 не запрошувався лінійним керівником Масл Р. на робочі наради.

Щодо переписки лінійного керівника з темою «токсичний», адресовану на керівників інших підрозділів, то апелянт вказує, що районний суд помилково не взяв до уваги такий доказ, вважаючи, що не було системності. Апелянт наголошує, що законодавець не вказує, що факт мобінгу настає тільки при однотипних діях роботодавця до підлеглого. У даній справі це сукупність дій роботодавця, що вказують на факт мобінгу.

Системні незаконні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, негативне виокремлення працівника у колективі та надумане звільнення у період 18-24.04.24 принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 . Скаржник зазначає, що при постановленні кожного незаконного наказу було задіяно більше десяти чоловік, починаючи із ініціатора наказу, продовжуючи особами, які відбирають пояснення, автори наказу, особи, що погоджують наказ. Також підлеглим достеменно відомо про те, що до їх керівника постійно застосовуються дисциплінарні стягнення, відбираються за дорученнями лінійного керівника апелянта пояснення у приміщенні відділення банку, у тому числі комісійні пояснення сторонніми особами, визначені роботодавцем.

Економічний тиск, на переконання ОСОБА_1 , полягає у необхідності скаржника оплачувати витрати на правову допомогу при зверненнях до суду, які до того ж компенсуються судом не в повному обсязі. Також постійні листування із роботодавцем та судові спори змусили апелянта постійно відволікатся від своєї роботи, тим самим створили необхідність ефективно підвищувати свій коефіцієнт корисної дії, від чого залежить розмір заробітної плати, в тому числі винагорода за виконання і перевиконання планів.

Також скаржник у апеляційній скарзі вказує на психологічний тиск по відношенню до себе у роботодавця, який полягає у тому, що системні незаконні накази змушують його у певний період часу, а саме з моменту винесення наказу до набрання рішенням законної сили недооцінювати свою професійну придатність.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то апелянт зазначає, що суд помилково відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги, вказавши, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди тільки при встановленні факту мобінгу. Відшкодування моральної шкоди не обмежується тільки встановленням вказаного факту, оскільки у силу ст. 5-1 КзПП України це також може бути при упередженому ставленні у сфері праці, захисті честі та гідності працівника.

21.04.25 року через електронний суд надійшов відзив від АТ КБ «ПриватБанк» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому відповідач вказує, що судом першої інстанції було належним чином досліджено та оцінено докази та встановлено обставини, якими позивач обгрунтовував свої позовні вимоги.

Відповідачем у відзиві зазначено, що судом першої інстанції за результатами перевірки заявлених позивачем доводів та матеріалів справи не було встановлено фактів, які свідчили б про систематичні, тривалі, умисні, дії або бездіяльність роботодавця, які спрямовані на приниження честі, гідності позивача, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Судом першої інстанції було правильно застосовано ч. 2 ст. 2-2 КЗпП України, згідно з якою вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Також відповідач у відзиві вказує на те, що судом першої інстанції було обгрунтовано відмовлено у задоволенні похідної позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки не було добуто належних і допустимих доказів на підтвердження факту мобінгу як підстави для стягнення моральної шкоди. Крім того, позивачем недоведені обставини, зокрема наявність шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні, для відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав на підставі ст. 237-1 КЗпП України.

Також відповідач акцентує увагу апеляційного суду на те, що ОСОБА_1 було пропущено строк звернення до суду із позовною заявою у трудовому спорі, передбаченому ст. 233 КЗпП України. З 05.09.2023 (дата звернення ОСОБА_1 до банку про факт вчинення мобінгу) по 17.06.2024 (дата позовної заяви ОСОБА_1 ) у справі № 708/658/24) минуло більше ніж три місяці, що свідчить про пропуск позивачем строку звернення до суду. Наполягає на тому, що позивач не надав ані у позові, ані у доданих до позову документах жодного підтвердження того, що пропуск ним строку звернення до суду із позовом про встановлення факту мобінгу був зумовлений поважними причинами, які унеможливлювали звернення до суду в межах встановленого законом строку. Відтак, позов ОСОБА_1 про встановлення факту мобінгу та стягнення моральної шкоди було подано поза межами встановленого законом строку звернення до суду без поважних причин.

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що у рішенні, яке оскаржується представником позивача, належним чином відображені обставини справи та досліджено докази, на які посилаються сторони. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до незгоди з ухваленим рішенням. У зв`язку з наведеним важає, що апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шульги П. М. слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

В апеляційній скарзі на ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Шульга П.М., посилаючись на те, що судом першої інстанції неповністю та неправильно встановлено обставини та неправильно застосовано норми матеріального права, просить скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2025 року та ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, що понесені у суді першої інстанції, у сумі 19 500,00 грн та витрати на правничу допомогу, що будуть понесені у суді апеляційної інстанції 6 600,00 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині оскарження саме ухвали суду від 06 березня 2025 року зводяться до того, що позивач у суді першої інстанції просив винести додаткове рішення щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 19 600 грн Ухвалою суду від 06 березня 2025 року відмовлено у задоволенні вказаної заяви, у зв`язку із відмовою у задоволенні основного позову. На переконання скаржника, суд першої інстанції порушив ст. 270 ЦПК України, а саме за результатами розгляду справи при надходженні заяви про розподіл судових витрат ухвалюється додаткове рішення, а не постановляється ухвала.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що судом першої інстанції було належним чином досліджено та оцінено докази та встановлено обставини, якими позивач обгрунтовував свої позовні вимоги, тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, і в тому числі ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 06.03.2025 без змін.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Звертаючись до суду із позовом для захисту своїх трудових прав ОСОБА_1 вказав на застосування по відношенню до себе мобінгу з боку роботодавця - ПАТ КБ «Приватбак», який полягає у систематичному накладенні на нього дисциплінарних стягнень, скасованих у судовому порядку чи самим роботодавцем; веденні переписки лінійного керівника з керівниками інших підрозділів із означенням «токсичний», не запрошенні позивача на робочі наради та відключення його від корпоративного зв`язку 18.04.24 на підставі неіснуючого наказу про звільнення від 24.04.24 року.

У зв`язку із порушенням трудових прав позивача, вказував про своє право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінив у 50 000,00 грн.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статей 3,4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до статті 22 КЗпП України мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:

створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);

безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);

нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;

нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;

безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);

необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Відповідно до абзацу 8 частини першої статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Водночас статтею 141 КЗпП України визначено обов`язки роботодавця, відповідно до якої роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (статті 12, 81, 89 ЦПК України).

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з АТ КБ «ПриватБанк» з 2010 року, а з 20.09.2021 працює на посаді директора відділення «Черкаське-18» за адресою вул. Університетська, 33, м. Черкаси.

ОСОБА_1 є працівником, який раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності роботодавцем, проте накладені на нього стягнення були скасовані судом або самим АТ КБ «ПриватБанк».

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виснував, що скасування наказів банку про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності судом за позовом ОСОБА_1 або ж самим роботодавцем вже після оцінки судом подібних підстав незаконного притягнення скаржника до відповідальності, не свідчать про вчинення стосовно нього мобінгу з боку відповідача, оскільки саме по собі притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є правом роботодавця, встановленим трудовим законодавством та Правилами внутрішнього трудового розпорядку АТ КБ «ПриватБанк.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки з наявних у справі доказів неможливо встановити наявність ознак цькування працівника з підстав застосування до нього дисциплінарних стягнень. Слід врахувати, що шляхом видачі наказу від 01.08.2022 р (а.с. 13, т.1), наказу від 13.10.2022 р (а.с. 44, т.1), наказу від 28.10.2022 р (а.с. 69, т.1), наказу від 30.08.2023 р. (а.с. 75, т.1), наказу від 31.10.23 (а.с. 91, т.1), наказу від 02.01.24 р. (а.с. 98, т.1) банк користувався правом на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за порушення посадових обов`язків чи трудової дисципліни. Працівник використав право на звернення до суду за захистом порушених трудових прав та поновив свої трудові права у належний спосіб саме шляхом скасування в судовому порядку оскаржуваних наказів. Крім того, частина зазначених наказів була скасована відповідачем самостійно.

Також судом вірно враховано, що підставами для застосування заходів дисциплінарного стягнення та додаткового реагування були порушення, виявлені уповноваженими працівниками різних підрозділів банку, в тому числі не підпорядкованими директору міжрегіонального управління. Також судом на підставі належного досліження наявних у справі доказів було викладено обґрунтований висновок, що погодження наказів про застосування дисциплінарних стягнень здійснювалось працівниками, які працюють у різних підрозділах.

Більш того, факти вчинення порушень трудової дисципліни працівником не були спростовані в ході розгляду судових справ №№ 708/814/22, 708/53/23, 708/1390/23, 708/363/24, оскільки судами було встановлено порушення порядку застосування заходів дисциплінарної відповідальності роботодавцем або недоліки доказової бази з боку АТ КБ «ПриватБанк».

Сама систематичність виявлення порушень у виконанні посадових обов`язків працівника чи порушення останнім трудової дисципліни та винесення на підставі таких порушень наказів, правомірність частини з яких до того ж була перевірена судом, не може однозначно вказувати на ознаки цькування працівника роботодавцем.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вважає мобінгом дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом винесення зазначених вище наказів.

Слід врахувати, що працівник згідно з нормами Положення про порядок застосування додаткових заходів реагування та дисциплінарних стягнень наділений правом до звернення до суду ініціювати оскарження застосування до нього стягнення шляхом подачі апеляції до уповноважених працівників Дирекції з HR та корпоративного управління. ОСОБА_1 , заперечуючи наявність підстав для застосування до нього додаткових заходів реагування та стягнень, скористався таким правом лише при оспорюванні наказу від 28.10.2022 р.

Факт цькування працівника банком також спростовується застосуванням до позивача більш м`якого, додаткового заходу реагування, зокрема зауваження, за прогул, при можливості застосувати до працівника за порушення трудової дисципліни жорсткіших заходів притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбачених нормами КЗпП України.

Посилання скаржника на те, що ознаки мобінгу встановлені апеляційним судом у постанові від 18.07.2023 року у справі №708/53/23 є безпідставними. У судовому рішенні апеляційний суд вказав на те, що обставини мобінгу підлягають доказуванню та дослідженню у ході притягнення осіб, які застосовують мобінг, до відповідальності. Проте при розгляді справи №708/53/23 у судах питання притягнення АТ КБ «ПриватБанк» до відповідальності за мобінг по відношенню до ОСОБА_1 не було предметом позову, а отже і не було предметом доказування у справі. Тому і відповідний факт не може вважатися встановленим.

Крім того, аргумент скаржника щодо неправильного визначення судом предмету позову та перевірка факту мобінгу саме зі сторони лінійного керівника ОСОБА_2 , а не роботодавця, є безпідставним, оскільки предметом позову є саме матеріально-правова вимога до ПАТ КБ «ПриватБанк», а сам позивач при подачі позовної заяви зазначив, що більше півтора року він піддається моральному, психологічному тиску з боку свого лінійного керівника ОСОБА_2 , який, на переконання позивача, намагається його звільнити, хоча доводить факт мобінгу та просить відшкодувати моральну шкоду, спричинену останньому такими діями, саме з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк».

Положенням про порядок застосування додаткових заходів реагування та дисциплінарних стягнень АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 79, т.2), лінійний керівник працівника банку або ж керівник вищого рівня приймають участь у процедурі застосування дисциплінарного стягнення чи реагування, однак посилання скаржника на не вчинення такими особами, в тому числі ОСОБА_5 , дій саме щодо відмови в ініціюванні стягнення чи дострокового зняття стягнення, не свідчить про вчинення мобінгу роботодавця відносно позивача.

Доводи скаржника щодо його не запрошення лінійним керівником на наради апеляційним судом оцінюються критично. На переконання позивача відсутність запитань та звернень лінійного керівника до підлеглого для встановлення причин відсутності останнього на нарадах доводить, що ОСОБА_1 не запрошувався на такі наради керівником. В той же час, зі змісту протоколу наради постійно діючої групи з розгляду звернення ОСОБА_1 щодо мобінгу (а.с. 152, т.2), за інформацією працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , позивач запрошувався на наради, але участі у них не підтверджував і не приймав. При цьому, згідно з табелем робочого часу співробітника (а.с.169, т.2) позивач перебував на робочому місці, в тому числі і 02.10.2023 р. Таким чином, виокремлення позивача з колективу у зв`язку із не запрошенням працівника на наради спростовано наявними у матеріалах справи доказами.

Посилання скаржника на помилкову оцінку судом дій відповідача щодо відключення від корпоративного зв`язку ОСОБА_1 через виробничу необхідність апеляційним судом відхиляються, оскільки районний суд з посиланням на положення Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ КБ «ПриватБанк» вірно вказав на дискреційні повноваження банку на власний розсуд змінювати чи обмежувати працівнику допуск у програмні комплекси. Таким чином подібні дії банку не можна розцінювати як психологічний тиск на працівника з боку роботодавця з ознаками мобінгу.

Щодо переписки лінійного керівника з темою «токсичний», що адресована на керівників інших підрозділів банку, як частини дій з мобінгу, то вказаний аргумент вірно відхилений судом, оскільки даний випадок не містить систематичності, повторюваності, тривалості приниження працівника.

Інші факти, які позивач пов`язує із мобінгом (цькуванням), перевірені судом першої інстанції, ґрунтуються лише на незгоді ОСОБА_1 з діями та рішеннями уповноважених осіб АТ КБ «ПриватБанк», проте це не свідчать про обмеження його прав і свобод, приниженні честі та гідності керівника, нанесенні шкоди його діловій репутації, у зв`язку з чим районний суд дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Економічний тиск на працівника як ознака цькування з боку роботодавця спростовується доказами регулярної виплати позивачу заробітної плати та преміювання працівника. Недооцінювання позивачем своєї професійної придатності через винесення незаконних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника не обгрунтовують вчинення щодо працівника психологічного тиску як одного із проявів мобінгу.

Доводи апелянта щодо відшкодування моральної шкоди на підставі вчинення щодо працівника інших дій (крім мобінгу) - упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності колегією суддів відхиляються, оскільки у діях відповідача не вбачається ознак упередженого ставлення роботодавця до позивача або ж приниження його честі та гідності.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Будь-які докази систематичних (повторюваних) тривалих умисних дій або бездіяльності відповідача щодо позивача не надано. При вирішенні справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки можуть бути підставою для відмови у позові тільки за умови доведеності позовних вимог по суті.

Переглядаючи доводи апеляційної скарги адвоката на ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Положеннями ст. 270 ЦПК України визначено, що однією із підстав для ухвалення додаткового рішення суду є не вирішення судом питання про судові витрати.

Згідно з п. 5 зазначеної вище статті Кодексу додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України (в ред. 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч. 5 ст. 270 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. (п.2, ч.2, ст. 141 ЦПК України)

Слід зауважити, що оскільки суд не вбачав підстав, встановлених законом за наявності яких мав би ухвалити додаткове рішення, зокрема вирішити питання щодо судових витрат в частині розподілу витрат на правову допомогу у зв`язку із відмовою в позові, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне відмовити заявнику в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення саме шляхом постановлення ухвали, а не додаткового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шульги Павла Миколайовича на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2025 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шульги Павла Миколайовича на ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2025 року залишити без змін.

Ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2025 року.

Судді: