Провадження № 2/641/1292/2025 Справа № 641/929/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участі секретаря Харченко Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Король Владислава Романовича до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець Цимбал Сергій Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника адвоката Король В. Р. звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. 07.09.2021 року за реєстровим №5979 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1211, 60 грн за подання позовної заяви, 605, 60 грн за забезпечення позову та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 16 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства, а саме заборгованість за кредитним договором не є безспірною, останній вчинений на підставі договору, що виникає з кредитних правовідносин, разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині доповнення переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

У вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача у справі надійшов відзив, в якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог зазначила, що позивачем не заперечується укладання кредитних договорів. Взяті за кредитними договорами зобов`язання Банк виконав належним чином, неналежне ж виконання відповідачем взятих за кредитними договорами зобов`язань призвело до виникнення простроченої заборгованості. Зазначила, що позовна заява не містить посилань на відсутність у позивача заборгованості або неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. При поданні даної позовної заяви позивач не наводить жодних розрахунків, не доводить відсутності заборгованості чи наявності боргу у меншому розмірі, ніж визначений кредитором на час звернення до Приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Крім того, зазначила, що Банком були виконані умови «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем не є безспірним. Також звернула увагу, що позивачем не спростовано суму боргу за виконавчим написом. Вважала, що зауваження позивача про те, що між сторонами начебто існує спір про розмір заборгованості жодним чином не обгрунтовані, а подання позивачем позовної заяви до суду за наявності заборгованості, розмір якої не спростовано, є спробою ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань та суперечить її попередній поведінці, а саме підписанню кредитних договорів, згідно з якими позивач безумовно погодилась з тим, що у разі неналежного виконання зобов`язань Банк отримує право стягнення заборгованості в судовому та позасудовому порядку. Окрім того, посилалась на пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки виконавче провадження з приводу примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису відкрито приватним виконавцем у 2021 році, а позовну заяву пред`явлено до суду у 2024 році. Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн, зазначила, що вважає заявлений розмір судових витрат непомірно великим порівняно в першу чергу із складністю справи, часом витраченим на виконання робіт і обсягом наданих послуг, у зв`язку із чим, у задоволенні позовних вимог просила відмовити, а у разі задоволення позовних вимог судом -максимально зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які заявлені позивачем.

Представником позивача було подано до суду додаткові пояснення стосовно вчинення виконавчого напису з порушенням норм чинного законодавства, щодо пропущення строку позовної давності зазначив, що позивач не була обізнана про наявність виконавчого напису №5979 від 07.09.2021 року, оскільки такий було вчинено без її присутності та повідомлення. Про наявність вказаного виконавчого напису позивачу стало відомо з матеріалів виконавчого провадження №67326101, з яким вона ознайомилась наприкінці серпня 2024 року. Посилаючись на п. 19 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України та ч. 3 ст. 263 ЦК України, вважав, що строк позовної давності не сплинув, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

Позивач та її представник адвокат Король В. Р. у судове засідання з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, представником позивача було подано до суду заяву, згідно якої останній просив здійснювати розгляд справи без його участі та участі позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи, у встановленому законом порядку, подала до суду заяву, згідно якої просила здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, будь-яких заяв до суду не подали.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М., вчинено виконавчий напис за реєстровим №5979, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №819/3-28/8-025 від 12.02.2008 року, укладеним нею з ПАТ «Укрсоцбанк». Згідно п. 1 Передавального акту від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво виникає з дати затвердження цього передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 року. Таким чином АТ «Альфа-Банк» є новим кредитором за кредитним договором №819/3-28/8-025 від 12.02.2008 року, укладеним між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.02.2018 року по 01.02.2021 року, сума заборгованості 17 057, 62 доларів США.

Матеріали позовної заяви містять заяву АТ «Альфа-Банк» про примусове виконання рішення від 20.09.2021 року, адресовану та зареєстровану приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А..

Згідно інформації про виконавче провадження №67326101 вбачається, що 01.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 07.09.2021 року №5979, боржником за вказаним виконавчим документом є ОСОБА_1 , стягувач АТ «Альфа-Банк», сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом 17057,62 доларів США. В межах вказаного виконавчого провадження виконавцем виносились постанови, в тому числі, про арешт коштів боржника від 02.11.2021 року, про арешт майна боржника від 03.11.2021 року, про арешт коштів боржника від 19.05.2024 року.

Також суду надано копію кредитного договору №819/3-28/8-025 від 12.02.2008 року, укладеного позивачем із АТ «Укрсоцбанк» у письмовій формі та нотаріально не посвідченого.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц.

З копії виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. 07.09.2021 року за реєстровим №5979 вбачається, що підставою для вчинення напису є ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання не чинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття.

В порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставності позовних вимог та дотримання законодавства при видачі виконавчого напису у безспірному порядку.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З огляду на викладене, враховуючи заперечення позивача проти стягнення заборгованості на користь відповідача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса таке стягнення застосовано бути не може.

Також судом відхиляються доводи представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому дія карантину була подовжена до 30 червня 2023 року.

У пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.

З 24 лютого 2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"(з наступними змінами).

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257- 259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Представник позивача зазначає, що про наявність оскаржуваного виконавчого напису позивачу стало відомо з матеріалів виконавчого провадження №67326101, з яким вона ознайомилась наприкінці серпня 2024 року. Доказів зворотнього відповідачем суду не надано.

У зв`язку з цим, враховуючи викладене вище, з урахуванням дати звернення до суду, встановлений законом трирічний строк для звернення до суду з вказаним позовом позивачем пропущено не було.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000 грн, щодо чого суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-6 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, у матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «Центр правової допомоги «Допомога юриста» в особі директора Дзісь М. Р. та Вихрістюк Т. А. №04092405 від 04.09.2024 року, відповідно до якого у розділі 3 «Розмір і умови оплати послуг» сторони погодили розмір оплати виконавцю з юридичних послуг/правової допомоги, зазначених у п. 1.2. Договору, який становить 16 000 грн і виплачується замовником у строки: 1000 грн. 04.09.2024 року, 15 000 грн- 04.10.2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг №04092405 від 03.02.2025 року, згідно якого виконавець ТОВ «Центр правової допомоги «Допомога юриста» в особі директора Дзісь М. Р. надав, а замовник Вихрістюк Т. А. прийняла юридичні послуги/правову допомогу, а саме: проєкт позовної заяви до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, всього на суму 16 000 грн. Між тим, згідно ордеру про надання правничої допомоги від 04.02.2025 року останній видано Адвокатським Бюро «Король і компанія» адвокату Король В.Р.. Зв`язок між представником позивача адвокатом Король В.Р. та ТОВ «Центр правової допомоги «Допомога юриста» з наданих документів не прослідковується.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати коштів в розмірі 16 000 грн. за договором про надання правової (правничої) допомоги №04092405 від 04.09.2024 року, зокрема, не надано відповідної квитанції, або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату послуг з надання правничої допомоги та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ОСОБА_1 дійсно понесла витрати на правничу допомогу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

У стягненні з відповідача на користь позивача 605, 60 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову слід відмовити, бо така заява не подавалася і судовий збір позивачем не сплачувався.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позову у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Король Владислава Романовича до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець Цимбал Сергій Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5979, вчинений 07.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про звернення стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованості в сумі 17 057 (сімнадцять тисяч п`ятдесят сім) доларів США 62 (шістдесят два) центи.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , місце знаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Третя особа: приватний виконавець Цимбал Сергій Володимирович, місце знаходження: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 31.07.2025 року.

Суддя І.В.Зелінська