ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року

м. Харків

справа № 638/8646/25

провадження № 22-ц/818/3618/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоком-Шлях-Сервіс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 травня 2025 року в складі судді Поляков О.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоком-Шлях-Сервіс» про стягнення заборгованості по оплаті послуг за надану правову допомогу, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоком-Шлях-Сервіс» заборгованість в сумі 876 174,80 грн та судовий збір в розмірі 8761,75 грн.

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що ним неодноразово проводилися переговори з керівником відповідача з питання сплати заборгованості, однак незважаючи на запевнення останнього, заборгованість на даний час не виплачена, тобто відповідач ухиляється від сплати заборгованості.

Вважав, що ухилення від сплати заборгованості може відбуватися і в процесі виконання рішення суду, якщо позовні вимоги буде задоволено, а тому є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим, в подальшому, виконання судового рішення.

Просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі суми стягнення (позовних вимог) 876 174,80 грн, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Автоком-Шлях-Сервіс», окрім коштів, що містяться на рахунках накладення та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 травня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та прийняти нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідача відсутнє будь-яке нерухоме майно, на яке можна в подальшому звернути стягнення, а той період часу за який буде розглядатися справа, може дати відповідачу можливість вивести кошти з рахунків, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

16 липня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоком-Шлях-Сервіс» до суду апеляційної інстанції подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вважало ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилалося на те, що апелянтом не надано будь-яких доказів існування ризиків того, що невжиття судом заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Вжиття судом заходу забезпечення у вигляді накладення судом арешту на грошові кошти відповідача у розмірі позовних вимог (876 174,80 грн) має виключно негативний вплив на права та законні інтереси відповідача, адже такі потенційні дії повністю паралізують його господарську діяльність. Вказало, що відповідач, в особі директора Турсенева Д.І., дійсно укладав (підписував) із апелянтом договір про надання правової допомоги від 14.06.2023. Однак при цьому не підписував додаткову угоду № 1 від 14.06.2023 до цього договору та не підписував акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 11.09.2023 до цього договору. Отже, відповідач заперечує такі докази, а надані разом із позовною заявою копії цих документів містять ознаки підроблених.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не наведено достатніх доказів для необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоком-Шлях-Сервіс» про стягнення заборгованості по оплаті послуг за надану правову допомогу, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоком-Шлях-Сервіс» заборгованість в сумі 876 174,80 грн та судовий збір в розмірі 8761,75 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що 14 червня 2023 року між адвокатом Журавльовим М.С., який здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2048 від 23.11.2016, та ТОВ «Автоком-Шлях-Сервіс» в особі керівника Турсенева Д.І. укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до умов Договору правова допомога відповідачу надавалася позивачем в межах процесуальних дій у справі 922/1279/23. Відповідно до п. 2 Договору «Клієнт» ТОВ «Автоком-Шлях-Сервіс» зобов`язується сплатити гонорар за надання правової допомоги, а також фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручення.

Відповідно до пункту 3 Договору сума гонорару, інших витрат пов`язаних з виконанням доручення, порядок і форма оплати, термін дії договору і підстави для його розірвання визначаються додатковими умовами (якщо інше не встановлено цим договором), які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 4 договору встановлено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 13 червня 2024 року або до прийняття рішення по суті справи судом першої інстанції.

Зазначив, що він виконав умови договору про надання правової допомоги перед ТОВ «Автоком-Шлях-Сервіс» в повному обсязі, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 14 червня 2023 року, додатковою угодою №1 від 14 червня 2023 року, актом приймання-передачі наданих адвокатом юридичних послуг.

Однак, відповідач не здійснив оплату за вказаними документами та станом на грудень 2024 року у відповідача виникла заборгованість перед ним за договором у розмірі 876 174,80 грн, з яких 398 261,60 грн основна сума + штраф у розмірі 10% від суми гонорару за кожен місяць прострочки, починаючи з 11 грудня 2023 року, що складає 477 913,20 грн.

Посилався на те, що він неодноразово проводив переговори з керівником відповідача - ОСОБА_2 з питання сплати заборгованості, також звертався з претензією №519/24-а від 05 серпня 2024 року та з повідомленням про невиконання умов договору та необхідність сплати гонорару №901/24-а від 12 грудня 2024 року. Однак незважаючи на запевнення ОСОБА_2 заборгованість не виплачена.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ТОВ «Автоком-Шлях-Сервіс» у відповідача відсутнє нерухоме майно.

Вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання судового рішення.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 травня 2025 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункти 1, 10 частини першої статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22, від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18 (провадження № 61-15167св21).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив, що він виконав умови договору про надання правової допомоги перед ТОВ «Автоком-Шлях-Сервіс» в повному обсязі, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 14 червня 2023 року, додатковою угодою №1 від 14 червня 2023 року, актом приймання-передачі наданих адвокатом юридичних послуг. Однак ТОВ «Автоком-Шлях-Сервіс» ухиляється від сплати заборгованості за договором.

Мотивуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що заявником не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення його порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об`єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ОСОБА_1 не наведено.

Також ОСОБА_1 не надано достатніх доказів неплатоспроможності ТОВ «Автоком-Шлях-Сервіс».

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 127/25378/21.

Крім того, колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити ОСОБА_1 створять перешкоди господарській діяльності ТОВ «Автоком-Шлях-Сервіс».

Так представник відповідача в суді апеляційної інстанції пояснив, що грошові кошти на рахунку підприємства є оборотними активами, арешт яких унеможливить господарську діяльність товариства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення заяви.

Зважаючи на те, що доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову матеріали оскарження ухвали не містять, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо відмови позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову законним та вказує на відсутність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову, що не позбавляє можливості позивача за наявності відповідних доказів звертатися з заявою про забезпечення позову протягом всього розгляду справи.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції з додержанням принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та правильно застосувавши норми матеріального права, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, у зв`язку з чим підстав для зміни або скасування ухвали не вбачається.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина