Номер провадження: 22-ц/813/164/25
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення сервітуту, за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про зобов`язання вчинити певні дії, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Гуревського В.К. 23 червня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення сервітуту (т. 1 а.с. 1-6).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що позивач прийняв спадщину після батька, ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої увійшов житловий будинок літ. «А,Б», сараї літ. «Г», «Д», «Ж», курятник літ. «З», гараж літ. «И», мостіння, огорож, загальною площею 116,2 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 396 кв. м.

На підставі рішення № 695 від 06.09.1954 року Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих, Договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, Акту встановлення меж земельної ділянки від 10.09.1954 року ОСОБА_7 користувався земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Житловий будинок під літ. «Б» розташований на межі з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , суміжним користувачем якої є відповідач по справі. У житловому будинку під літ. «Б» проживає третя особа з сім`єю, яка доглядає за будівлею, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги. ОСОБА_1 , законний представник відповідача, ОСОБА_2 , без належного дозволу та відповідного погодження не законно здійснила реконструкцію літньої кухні літ. «Е», здійснила самовільну будову фундаменту до літньої кухні літ. «Е», яка знаходиться на межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1 , тим самим створила позивачу та третій особі, ОСОБА_4 перешкоди у користуванні, обслуговуванні, утриманні та догляду житловим будинком під літ. «Б», що є порушенням їх прав та законних інтересів.

Позивачем вживались заходів врегулювання спору - так, 15.05.2019 року він звернувся на «гарячу лінію» Держархбудінспекції України щодо проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. 13.06.2019 року Управлінням ДАБК ОМР проведено захід державного будівельного контролю, за результатами перевірки, було складено Акт позапланового заходу архітектурно-будівельного контролю щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 4 ст. 96 КУпАП, видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і стандартів і правил з терміном на його виконання. Замовника будівництва, відповідно до Порядку №553, повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

17.05.2019 року та 15.06.2019 року ОСОБА_3 звертався до Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області із заявами щодо вжиття заходів відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за результатом розгляду яких була проведена перевірка, за результатами якої з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 була проведена профілактична бесіда щодо недопущення порушення діючого законодавства України.

У жовтні 2020 року ОСОБА_5 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом, який було змінено, до ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про зобов`язання вчинити певні дії (т. 2 а.с. 97-103, 150-158).

В обґрунтування позову ОСОБА_5 посилався на те, що 18.11.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено Договір про поділ, згідно якого між співвласниками припинена спільна часткова власність та проведено поділ житлового будинку в натурі пропорційно належним їм часткам у праві спільної часткової власності відповідно до висновку № 8/11 від 10.11.2020 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_5 набув право власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресом: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. «Б», до якого входять наступні приміщення : 4-1 тамбуру площею 3,4 кв.м., 4-2 житлової кімнати житловою площею 15,2 кв.м. 4-3 житлової кімнати житловою площею 7,5 кв.м., 4-4 санвузлу площею 2,2 кв.м., загальною площею 28,3 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: сарай літера «Д», огородження № 2,3,4,5,7, мостіння І, що розташований на земельній ділянці площею 396 кв.м.

Незважаючи на те, що між позивачем ОСОБА_3 та третьою особою з самостійними вимогами ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу та договір про поділ, об`єкт нерухомості, житловий будинок літ. «Б» з господарськими будівлями та спорудами у даній справі є незмінним, його площа не змінилася, він залишається об`єктом нерухомого майна, яким сторона по справі не може належно користуватися, обслуговувати, не має вільного доступу до частини житлового будинку, що призвело до звернення до суду з відповідним позовом.

Поточна інвентаризація по житловому будинку проведена 14.08.2020 року, що відображено у технічному паспорті на ім`я ОСОБА_5 , із відміткою, що дані технічного паспорта актуальні протягом одного року з дати проведення технічної інвентаризації.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року позов ОСОБА_3 та третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_5 було задоволено.

Визнано дії ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , щодо будівництва фундаменту на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , неправомірними, та зобов`язано ОСОБА_1 знести за власний рахунок фундамент по АДРЕСА_3 , який частково розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , демонтувати ванну кімнату, розташовану у літній кухні літ. «Е» по АДРЕСА_3 , яка є суміжною з житловою кімнатою у житловому будинку літ. «Б» площею 7,5 кв.м. Зобов`язано ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , провести перебудову примикаючої стіни та даху приміщення літньої кухні під літ. «Е» від стіни та даху житлового будинку літ. «Б» по АДРЕСА_1 на відстань 1 метра. Усунуто перешкоди з боку ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , щодо користування та обслуговування житлового будинку під літ. «Б, який знаходиться у власності ОСОБА_5 , шляхом встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці по АДРЕСА_3 на відстань 1,00 м. шириною від зовнішньої стіни житлового будинку під літ. «Б» та по всій його довжині. Стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3203,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір в сумі 2819,20 грн. Встановлено порядок виконання рішення, за яким у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку застосувати до відповідача вимоги ст. 75 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на знесення самочинно збудованих об`єктів за адресом: АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 216-227).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовів відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що: твердження позивача про будівництво відповідачем фундаменту літньої кухні під літ. «Е» є безпідставним; суд першої інстанції незаконно відмовив у призначенні експертизи відповідачу; відповідач протягом 2020 року не здійснювала будівельні роботи із влаштування даху літньої кухні.

Сторони про розгляд справи на 24.07.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих № 695 «Про відведення вільних земельних ділянок громадянам міста Одеса під індивідуальне житлове будівництво» від 06.09.1954 року батькові позивача, ОСОБА_7 було відведено земельну ділянку № 24 р-ну Джгутової фабрики, площею 501 кв.м. (додаток № 4 до Висновку експерта від 24.07.2018 року).

15.10.1954 року на підставі рішення № 695 від 06.09.1954 року Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих між ОСОБА_7 та Житловим управлінням виконавчого комітету Одеської міської ради укладено Договір на право забудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою (додаток № 5 до Висновку експерта від 24.07.2018 року).

10.09.1954 року складено Акт встановлення меж земельної ділянки, згідно якому межі земельної ділянки закріплені геодезичними знаками (додаток № 3 до Висновку експерта від 24.07.2018 року).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 . Спадщина позивачем прийнята у відповідності до Закону.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.08.2018 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , (додаток № 2 до Висновку експерта від 24.07.2018 року), якому на праві власності належить житловий будинок під літ. «А», «Б», сараїв літ. «Г», «Д», «Ж», курятнику літ. «З», гаражу літ. «И», мостіння, огорож, загальною площею 116,2 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 396 кв.м. У житловому будинку під літ. «Б» проживає сім`я дочки позивача, ОСОБА_4 , третьої особи без самостійних вимог, яка доглядає за будинком, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги. Житловий будинок під літ. «Б» знаходиться на межі з земельною ділянкою за адресом АДРЕСА_2 , суміжним користувачем якої є відповідач по справі, яка є власником 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами на підставі свідоцтва про право власності за заповітом.

У Свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 06.06.2007 року зазначено, що ОСОБА_10 за заповітом від 09.01.1989 року є спадкоємцем 1/2 частини зазначеного в заповіті майна ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . До її сина ОСОБА_10 перейшло спадкове майно у вигляді 1/2 частини буд. АДРЕСА_2 - будинок, закінчений будівництвом на 100 відсотків, однак не введений в експлуатацію, розташований на земельній ділянці 501 м. кв. Успадковано всі права та обов`язки по здачі будинку в експлуатацію.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна не видано.

Технічний паспорт 2007 року, виготовлений на ім`я ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_4 - містить позначку «проект не пред`явлений».

10.10.2012 року ОСОБА_10 складено заповіт на ім`я ОСОБА_2 на все майно, що йому належало.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер, його спадкоємцем є неповнолітня ОСОБА_2 , в інтересах якої діє мати ОСОБА_1 .

У процесі розгляду справи ОСОБА_3 було замовлено проведення будівельно-технічного, земельно-технічного експертного дослідження, за результатами якого складено Висновок № 25/2018 від 24.07.2018 року.

У результаті проведеного обстеження, з урахуванням наданого кадастрового плану земельних ділянок АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , складений ФОП ОСОБА_12 у червні 2018 року, експертом було встановлено, що фактична суміжна спільна межа земельної ділянки АДРЕСА_1 та земельна ділянка АДРЕСА_6 частково не відповідає межам, а саме рішенню Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 06.09.1954 року, Акту встановлення меж від 10.09.1954 року, договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 15.10.1954 року, у зв`язку з виявленими невідповідностями меж, частина земельної ділянки АДРЕСА_7 , виходить за межі першовідведення.

Каталоги координат частини земельної ділянки № 4 площею 6,48 кв.м., виходять за межі першовідведення, наведені у додатку № 8 Висновку. Графічне відображення схеми розбіжностей фактичної суміжної спільної межі земельної ділянки АДРЕСА_1 та земельна ділянка АДРЕСА_6 до межі першовідведення відображено на кадастровому плані, складеного ФОП ОСОБА_12 (див. додаток № 8 Висновку).

При проведенні експертизи було залучено фахівця в галузі геодезичних вимірювань, яким були проведені геодезичні вимірювання на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 та наданий кадастровий план (додаток № 8 до Висновку від 24.07.2018 року), каталоги координат кутів зовнішніх меж землекористування по АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 з яких вбачається, що частина земельної ділянки АДРЕСА_6 виходить за межі першовідведення та становить 6,48 кв.м., а частина літньої кухні під літ. «Е» та новозбудований, влаштований фундамент виходять за межі земельної ділянки, яка відводилася, впритул примикають до житлового будинку під літ. «Б» по АДРЕСА_1 , а одна із стін вказаної будівлі використовується відповідачем.

На підставі фотографій самочинного будівництва, проведених будівельно-технічного, земельно-технічного експертних досліджень з наданням Висновків № 25/2018 від 24.07.2018 року та № 28/2019 судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 12.07.2019 року, експертом було встановлено, що фактична суміжна спільна межа земельної ділянки АДРЕСА_1 та земельна ділянка АДРЕСА_6 частково не відповідає межам, а саме рішенню Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 06.09.1954 року, Акту встановлення меж від 10.09.1954 року, договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 15.10.1954 року, у зв`язку із виявленими невідповідностями меж, частина земельної ділянки АДРЕСА_7 , виходить за межі першовідведення.

Каталоги координат частини земельної ділянки № 4 площею 6,48 кв.м., виходять за межі першовідведення, наведені у додатку № 8 Висновку. Графічне відображення схеми розбіжностей фактичної суміжної спільної межі земельної ділянки АДРЕСА_1 та земельна ділянка АДРЕСА_6 до межі першовідведення відображено на кадастровому плані, складеного ФОП ОСОБА_12 (додаток № 8 Висновку 25/2018 від 24.07.2018 року), а Висновком експерта № 28/2019 судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 12.07.2019 року зазначено етапи робіт по відновленню межі земельної ділянки, та експертом встановлено, що періодичний ремонт та обслуговування зовнішньої стіни житлового будинку літ. «Б» по АДРЕСА_8 , а також частини конструкції даху та покрівлі будинку, не надається за можливе, експерт вважає, що найбільш доцільним та технічно можливим є варіант встановлення земельного сервітуту на право проходу та право земельного сервітуту на право обслуговування стіни індивідуального житлового будинку під літ. «Б» по АДРЕСА_9 , також встановлено існування технічної можливості роз`єднання даху літньої кухні під літ. «Е» по АДРЕСА_3 від індивідуального житлового будинку під літ. «Б» по АДРЕСА_9 з проведенням відповідних етапів роботи, які детально описані у Висновку експерта.

30.08.2019 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу набув право власності на 12/50 часток житлового будинку літ. «Б» по АДРЕСА_9 . , що складається в цілому з житлових будинків зазначених на схематичному плані під літ. літ. «А»,«Б» - житловою площею 65,9 кв.м., загальною площею 116,2 кв.м., а також з надвірних господарських будівель і споруд : літ. «Г», «Д»,»Ж» - сараїв, «З» -курятнику, «И гаражу, мостіння, огорож, згідно технічного паспорту» по АДРЕСА_9 , що складає 12/50 часток житлового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 396 кв.м.

У власності ОСОБА_3 залишився у власності житловий будинок під літ. «А», літ. «Г», «Ж» - сараїв, «З» -курятнику, «И гаражу, мостіння, огорож по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 396 кв.м.

У житловому будинку під літ. «Б» по АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_5 з своєю сім`єю.

У матеріалах справи міститься відповідь від 19.06.2020 року №2950-06/132 КП «БТІ» ОМР ОСОБА_13 з якої вбачається, шо станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , у КП не було зареєстровано.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідношення.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

У ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

У ч. 1 ст. 383 ЦК України визначено, зокрема, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення ст. 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Проте, дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб, лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 2.01.2020 року у справі № 679/1657/18 (провадження № 61-12028св19), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано, що найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.

У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 727/7282/15-ц (провадження № 61-15827св19) зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

Згідно із ч. 7 вищезазначеної статті ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

З урахуванням змісту вище наведених правових норм вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених ч. 4 та 7 ст. 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст. 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає встановленим факт неправомірних дії відповідача по будівництву стрічкового фундаменту, який збудований з порушенням вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудівля міських та сільських поселень» (зі змінами), оскільки для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню необхідних інженерно-тенічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

В порушення вимог до п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудівля міських та сільських поселень» (зі змінами) ОСОБА_1 не витримана вимога, що до відстані до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни, яку треба приймати не менше 1 метра, зокрема літня кухня літ. «Е», яка розташована по межі, та стрічкового фундаменту, який примикає до літньої кухні під літ. «Е», та розташовані від житлового будинку позивача під літ. «Б» на відстані меншої за 1,0 м., чим завдано ОСОБА_5 ряд незручностей, які зумовлені відсутністю доступу до зовнішніх стін житлового будинку під літ. «Б» по АДРЕСА_9 , неможливістю проведення поточного ремонту житлового будинку під літ. «Б», даху житлового будинку літ. «Б», оскільки дах літньої кухні під літ. «Е» змонтовано таким чином, що він заходить під дах житлового будинку під літ. «Б», що спричиняє ряд незручностей в обслуговуванні будинком та є порушенням будівельних норм та правил.

Необгрунтованими при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про безпідставність тверджень позивача про будівництво відповідачем фундаменту літньої кухні під літ. «Е», оскільки наявними у матеріалах справи доказами доведено, що всупереч забороні, накладеної ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2019 року про забезпечення позову, на протязі 2020 року відповідач намагалася провести будівельні роботи по приміщенню літньої кухні під літ. «Е», здійснити нове перекриття шляхом улаштування даху під дах будинку індивідуального житлового будинку під літ. «Б» по АДРЕСА_9 , з використанням стіни житлового будинку для улаштування нового даху та проведення реконструкції в цілому приміщення літ. «Е» в своїх цілях, використовуючи майно, яке не належить відповідачу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача по здійсненню прибудови стрічкового фундаменту до літньої кухні під літ. «Е», створення позивачам перешкод у користуванні, обслуговуванні їх власністю є неправомірними, у зв`язку із чим вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов`язання вчинити певні дії є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Статтею 99 ЗК України визначено види права земельного сервітуту. Перелік, зазначений в даній статті, не є вичерпним.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ЗК України вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок.

Згідно зі ст. 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно зі ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

У п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Як вже вказувалось вище, Висновком № 25/2018 від 24.07.2018 року встановлено, що фактична суміжна спільна межа земельної ділянки АДРЕСА_1 та земельна ділянка АДРЕСА_6 частково не відповідає межам, а саме рішенню Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 06.09.1954 року, Акту встановлення меж від 10.09.1954 року, договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 15.10.1954 року, у зв`язку із виявленими невідповідностями меж, частина земельної ділянки АДРЕСА_7 , виходить за межі першовідведення.

Крім того, Висновком експерта № 28/2019 судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 12.07.2019 року встановлено, що оскільки здійснення періодичного ремонту та обслуговування зовнішньої стіни житлового буд. літ. «Б» по АДРЕСА_8 , а також частини конструкції даху та покрівлі будинку є неможливим, то експерт дійшов висновку, що найбільш доцільним та технічно можливим є варіант встановлення земельного сервітуту на право проходу та право земельного сервітуту на право обслуговування стіни індивідуального житлового будинку під літ. «Б» по АДРЕСА_9 .

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці по АДРЕСА_3 на відстань 1,00 м. шириною від зовнішньої стіни житлового будинку під літ. «Б» та по всій його довжині.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 .

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив апелянту у призначенні експертизи, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2020 року та 17.05.2021 року від представника ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшло повторне клопотання про призначення по справі експертизи, обґрунтовано тим, що позивачем до матеріалів справи додані Висновок №25/2018 за результатами проведення будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження від 24.07.2018 року та Висновок експерта №28/2019 судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 12.07.2019 року, які відповідач вважала необгрунтованими, оскільки, на її думку, при складанні вищезазначених документів експерт не попереджався про кримінальну відповідальність. Також у висновках експертів зазначено про часткову невідповідність меж земельних ділянок сторін по справі документам по першовідведенню, про неможливість обслуговування зовнішньої стіни будинку позивача літ. «Б» та інше. Однак, як зазначено апелянтом, такий порядок користування земельними ділянками, такі межи склалися ще з 50-х-60-х років двадцятого століття, та було погоджені попередніми власниками будівель. Будинок літ. «Б» та літня кухня «Е» були побудовані також у 50-ті роки та простояли так більше 60 років. Для встановлення цих обставин необхідні знання відповідного спеціаліста, у зв`язку із чим виникла необхідність для призначення експертизи.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Частиною 6 вказаної статті передбачено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Позивач по справі скористався своїм правом на подання до суду висновку експерта та подав його до суду першої інстанції. Крім того, у Висновку експерта № 28/2019 від 12.07.2019 року наявний запис, що про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України та дачу завідомо неправдивого висновку, експерт обізнаний. Таким чином, Висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи 12.07.2019 року та Висновок експертного дослідження від 24.07.2018 року дають вичерпні відповіді на питання щодо порушення норм та правил ДБН, зміщення суміжної межі між спірними земельними ділянками та вирішення питання щодо технічної можливості роз`єднання даху літньої кухні літ. «Е» по АДРЕСА_3 від житлового будинку по АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладених обставин, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 22.06.2021 року судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення по справі експертизи у зв`язку із порушенням вимог ЦПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що доводи апелянта є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє як законний представник від імені малолітньої доньки ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 24 липня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе