Апеляційне провадження №22-ц/824/7906/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит банк» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача.

На обґрунтування позову зазначив, що 16.08.2021 року між Акціонерним товариством «ПроКредит банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким банк зобов`язується надати позивачу кредит, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, що передбачені цим договором. Позивач вважає такими, що суперечать положенням чинного законодавства, умови п.6 Таблиці до пункту 1.2. Кредитного договору, оскільки за змістом ч. 3 ст. 55 «Про банки і банківську діяльність», оспорювані положення п. 6 Таблиці до пункту 1.2. Кредитного договору зобов`язали позивача придбати платну послугу надання кредиту та управління ним, чим обмежив надані йому законодавством права, зумовлені забороною банку вимагати від клієнта придбання будь-яких послуг як обов`язкову умову, зокрема, для отримання кредиту. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 215 ЦК України, є підстави для визнання недійсним пункту 6 Таблиці до пункту 1.2. Кредитного договору.

У зв`язку з цим позивач просив суд визнати недійсним пункт 6 Таблиці до пункту 1.2. Кредитного договору, укладеного 16.08.2021 року між ОСОБА_2 та АТ «Прокредитбанк».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року задоволено частково заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнуто з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. У решті вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, 11 лютого 2025 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувані рішення вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.

У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, заяву про стягнення витрат на професійну допомогу задовольнити частково та стягнути з позивача на користь відповідача витрати в розмірі 1 000 грн.

10 квітня 2025 року до апеляційного суду від позивача надійшла заява про відмову від апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року, в якій він просить закрити апеляційне провадження.

У судове засідання, призначене на 22 травня 2025 року, сторони не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялась, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження. У разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Пунктом 1 ч.1 ст.362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження на підставі заяви особи, що подала апеляційну скаргу, про відмову від неї, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

З огляду на викладене, враховуючи втрату апелянтом інтересу до розгляду апеляційної скарги та відсутність осіб, що приєдналися до скарги, заява апелянта про відмову від поданої апеляційної скарги підлягає задоволенню, а апеляційне провадження - закриттю.

Керуючись статтями 362, 364 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про відмову від апеляційної скарги задовольнити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько