Справа № 493/1296/25
Провадження № 2-с/493/33/25
28 липня 2025 року м. Балта Одеської області
Суддя Балтського районного суду Одеської області Ільніцька О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Балтським районним судом Одеської області 17 липня 2025 року,
В С Т А Н О В И Л А:
25.07.2025 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої дії представник адвокат Гербей А.А., через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» надійшла заява про скасування судового наказу від 17.07.2025 року, посилаючись на необґрунтованість, оскільки ОСОБА_1 лише зареєстрована по АДРЕСА_1 , однак там не мешкає фактично та не є власником вказаного будинку та ніколи ним не була, не користувалася та не могла користуватися житлово-комунальними послугами (із споживання природного газу) в зазначеному житловому будинку, оскільки фактично проживає за кордоном, власником будинку є інша особа. Також представник Кравцової Н.В. просить стягнути з ТОВ «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» сплачений судовий збір.
Дослідивши заяву про скасування судового наказу та матеріали справи, приходжу до висновку, що заява підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Заява про скасування судового наказу відповідає вимогам ст. 170 ЦПК України, строк подання заяви про скасування судового наказу дотриманий, підстави для її повернення відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.
Вказані обставини свідчать про наявність спору між сторонами, який підлягає розгляду в позовному провадженні.
Стаття 7 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік підстав для повернення судового збору.
Положення ст.164 ЦПК України не передбачає порядку розподілу судових витрат, а саме судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу. Частина друга вказаної статті передбачає лише можливість врахування суми судового збору, сплаченої за видачу судового наказу, до суми судового збору, яка має бути сплачена стягувачем при зверненні до суду в порядку позовного провадження. Крім того, норми ст.171 ЦПК України також не передбачають відшкодування судових витрат на користь особи, яка звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу, в тому числі за рахунок стягувача.
Оскільки ст.141 ЦПК України регулює питання розподілу судових витрат в позовному провадженні, а нормами розділу ІІ ЦПК України не передбачено стягнення із стягувача на користь боржника судового збору, сплаченого при поданні заяви про скасування судового наказу у разі її задоволення, то сплачений судовий збір не підлягає стягненню на користь боржника.
З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що у стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід відмовити, так як чинним процесуальним законодавством не передбачено відшкодування боржнику судових витрат у виді судового збору, сплаченого за подання заяви про скасування судового наказу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 164, 171 ЦПК України, суддя
Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» його право на звернення з тією самою вимогою до суду в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ