Справа № 703/4845/25
2-з/703/14/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Волосовський В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про скасування рішення Смілянської міської ради від 18 червня 2025 року № 99-80/VIIІ «Про інвентаризацію земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 »,-

встановив:

28 липня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області, в якому просить визнати недійсним рішення Смілянської міської ради від 18 червня 2025 року № 99-80/VIIІ «Про інвентаризацію земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 та таким, що підлягає скасуванню.

Одночасно із зверненням до суду із вказаним позовом позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить:

- зупинити рішення Смілянської міської ради від 18.06.2025 № 99-80/VIIІ «Про інвентаризацію земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 »;

- заборонити Смілянській міській рада приймати інші рішення, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером 711500000:02:003:0742 на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Позивач вказує, що вона звернулась до Смілянського міськрайонного суду із позовом про визнання незаконним рішення Смілянської міської ради від 18.06.2025 № 99-80/VIIІ «Про інвентаризацію земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 ». Зазначене рішення стосується земельної ділянки яка знаходиться за тією самою адресою за якою Смілянська міська рада прийняла рішенням від 18.06.2025 № 99-74/VIII «Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою та передачі вказаної земельної ділянки у власність» яке позивач оскаржує до Черкаського адміністративного суду у справі № 580/8006/25 від 21.07.2025 року.

Позивач вважає, що оскільки земельна ділянка на якій розташована належна позивачу частина домоволодіння по АДРЕСА_1 є сформованою, право користування нею виникло на підставі нотаріально посвідченого договору від 2002 року, тому саме рішення № 99-80/VIIІ «Про інвентаризацію земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 » яким уповноважено управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виступити замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, і саме за заявою такого управління, в розумінні ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» може бути проведена Державна реєстрація земельної ділянки, перешкоджає їй отримати у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 шляхом приватизації означеної земельної ділянки.

На переконання ОСОБА_1 невжиття заходів про забезпечення позову може призвести до того, що після державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі управлінням архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста Смілянська міська рада може набути у комунальну власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 , що створить позивачу перешкоди у реалізації гарантованих ст. 14 Конституції, ст.ст. 116, 118, 122 Земельного кодексу України її права на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Метою забезпечення зазначив вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На підставі викладених обставин, ОСОБА_1 просить суд прийняти рішення про забезпечення позовних вимог, шляхом зупинення рішення Смілянської міської ради від 18.06.2025 № 99-80/VIIІ «Про інвентаризацію земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 » та заборони Смілянській міській рада приймати інші рішення, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером 711500000:02:003:0742 на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно з ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Системне тлумачення ч. 1 ст. 153, ч. 13 ст. 158, ч. 1 ст. 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що:

- законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі;

- для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно;

- першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті;

- у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2021 у справі № 308/8567/20.

Згідно з ч. 1 ст.154 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справу, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом.

Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В свою чергу, обставини, що слугують підставами для забезпечення позову, обрання виду та меж такого забезпечення, є предметом доказування

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що заявником ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження того, що Смілянською міською радою вживаються будь які дії з приводу передачі земель комунальної власності, не обґрунтовано яким чином саме зупинення дії рішення Смілянської міської ради від 18.06.2025 № 99-80/VIIІ «Про інвентаризацію земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 » та заборона відповідачу вчиняти будь які дії, приймати будь-які рішення, щодо спірної земельної ділянки зможе забезпечити виконання рішення суду в майбутньому та як такі дії відповідача вплинуть на порушення законних прав, свобод та інтересів заявника. Крім того, заява про забезпечення позову в порушення вимог, встановлених п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення позову.

Посилання позивача у заяві про забезпечення позову як на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення заявлених вимог, не є обґрунтованою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проаналізувавши зміст заяви про забезпечення позову, суд зазначає, що заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За приписами ст. 3 ч. 1 п. 6, ст. 13 ч. 1-3 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п. 11, ст. 44 ч. 1 ЦПК України, що узгоджуються з іншими нормами цих законів, особа в цивільних і процесуальних відносинах повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди, зловживання цивільним та процесуальними правами не допускається.

Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ясним, зрозумілим і не повинно допускати довільного тлумачення, припущень, при постановленні ухвали про забезпечення позову, яка є виконавчим документом, має бути дотриманий принцип правової визначеності, лише таке судове рішення може бути належно виконане, що є однією з умов його законності.

Враховуючи наведене суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 151, 153, 154, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про скасування рішення Смілянської міської ради від 18 червня 2025 року № 99-80/VIIІ «Про інвентаризацію земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 » залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею в порядку передбаченому ч. 2 ст. 261 ЦПК України та протягом 15 днів може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: В.В. Волосовський