Провадження № 2/541/1400/2025
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2025 року м.Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Шатілова Л.Г., вирішуючи питання про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», засновник ТОВ ФК «Поліс» ОСОБА_2 , засновник ТОВ ФК «Поліс» ОСОБА_3 , засновник ТОВ ФК «Поліс» ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ Медікал», треті особи на боці позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , МП «МРІЯ», Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання недійсним договору оренди частини нежитлового приміщення,

в с т а н о в и в:

16 липня 2025 року на підстави ухвали від 04.04.2024 року судді Печерського районного суду міста Києва Головко Ю.Г. надійшли матеріали вищевказаної позовної заяви за підсудністю.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд визнання недійсним договір оренди частини нежитлового приміщення 1 по вул. Гоголя, 84 в м.Миргород Полтавської області, 37600, площею 73,1 кв.м, укладений між ТОВ ФК Поліс та ТОВ СВ Медікал від 22.08.2016 року, стягнути з відповідачів судовий збір.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За приписами статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Поняття «суд встановлений законом» включає, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Спори між юридичними особами та фізичними особами-підприємцями щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно, яке використовується у господарській діяльності розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, встановлено, що оспорюваний правочин за своєю суттю є господарським, оскільки був укладений між юридичними особами з приводу передачі в оренду частини нежитлового приміщення.

Встановивши, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, і правочин який оспорюється за своєю суттю є господарським, суддя приходить до висновку, що справа не підсудна суду загальної юрисдикції, а спір між сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

З огляду на викладене, відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 261 , 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», засновник ТОВ ФК «Поліс» ОСОБА_2 , засновник ТОВ ФК «Поліс» ОСОБА_3 , засновник ТОВ ФК «Поліс» ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ Медікал», треті особи на боці позивача:: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , МП «МРІЯ», Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання недійсним договору оренди частини нежитлового приміщення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л. Г. Шатілова