У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

"01" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Катющенко В.П., вивчивши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виданої виконавчим комітетом Азовської сільської ради, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адрсеою: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві представник позивача зазначає, що позивач у справі громадянка України ОСОБА_1 фактично проживає за межами України, а саме у Федеративній Республіці Німеччина за адресою: АДРЕСА_2. Відповідач по справі громадянин Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_3 фактично проживає за межами України, а саме у Федеративній Республіці Німеччина за адресою: АДРЕСА_3. Останнє місце проживання Сторін в Україні - АДРЕСА_1 , що з 24 лютого 2022 року є тимчасово окупованою росією територією.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЗУ «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Частиною першою статті шістдесятої цього ж Закону визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною другою та десятою статті 28 ЦПК України визначено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

За вказаних обставин, останнім місцем проживання позивача та відповідача на території України є АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, даний позов підсудний Генічеському районному суду Херсонської області.

В той же час, розпорядженням Голови Верховного Суду від 10.01.2023 № 2 «Про відновлення роботи та зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області» з 01.02.2023 відновлено територіальну підсудність судових справ Херсонського апеляційного суду, Білозерського, Великоолександрівського, Нововоронцовського районних судів Херсонської області, а також змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського міського суду, Чаплинського, Верхньорогачицького, Новотроїцького, Горностаївського, Великолепетиського районних судів Херсонської області, Каховського міськрайонного суду, Новокаховського міського суду, Бериславського, Високопільського, Генічеського районних судів Херсонської області, Іванівського, Каланчацького, Цюрупинського, Голопристанського, Нижньосірогозького, Скадовського районних судів Херсонської області.

При цьому, згідно рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 № 566/0/15-23 змінено з 01.06.2023 територіальну підсудність судових справ, зокрема Генічеського районного суду Херсонської області - Херсонському міському суду Херсонської області.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України». Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції).

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Представником позивача до матеріалів позовної заяви долучено копію ухвали Верховного Суду від 12.02.2025 у справі №990SCCV/126/24 якою визначено підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу Дніпровському районному суду міста Києва. В той же час, така ухвала надійшла до Дніпровського районного суду м. Києва разом із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та була предметом судового розгляду у цивільній справі №755/4876/25, позов у якій ухвалою суду від 19.05.2025 повернуто позивачу. В межах поданого даного позову, Верховним Судом не визначалась підсудність.

З огляду на викладене суддя доходить до висновку, що дана справа не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва ні за правилами ст. 27 ЦПК України, ні за правилами ст. 28 ЦПК України.

При цьому, суддя окремо звертає увагу на ту обставину, що до позовної заяви не долучено жодних відомостей які б підтверджували ту обставину, що позивач та відповідач проживають за межами України, що в сукупності із наведеними вище положеннями чинного законодавства, свідчило про наявність підстав для направлення даної справи до Верховного Суду в порядку ст. 29 ЦПК України для визначення підсудності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищезазначене, сприяючи справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду справи повноважним складом суду, суддя приходить до висновку, що дана справа не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва, а тому повинна бути передана на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області. При цьому, необхідно зауважити про те, що заявник за необхідності має можливість приймати участь в розгляді справи в режимі відео конференції та реалізовувати свої права за допомогою системи «Електронний суд», відтак, право заявника на доступ до правосуддя не є порушеним чи обмеженим.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись ст. ст. 4, 27, 28, 31, 187, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - передати за підсудністю до Херсонського міського суду Херсонської області (вул. Володимира Примаченка (Маяковського), 6/29, м. Херсон, 73000).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: