Справа № 548/406/25
Провадження № 2/548/313/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2025 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Безносик Д.Ю.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідачів - Павелка Р.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорола в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі третьої особи на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивачки, відповідачів та третьої особи, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідачів про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме перебування позивачки на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця - солдата ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обгрунтовано тим, що вона є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Шлюб між її батьками у березні 2010 року був розірваний.

02.05.2022 її батько ОСОБА_6 був призваний на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

У лютому 2024 року ОСОБА_6 зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин - 13.03.2024.

Після розірвання шлюбу батько продовжував приймати активну участь у житті неповнолітньої дочки, позивачки, матеріально її утримував. Він піклувався про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, надавав кошти для придбання одягу, взуття, продуктів харчування, забезпечення здобуття повної загальної середньої освіти та подальшого вступу до вищого навчального закладу, сплачував аліменти, призначені згідно з рішенням Хорольського районного суду від 05.12.2018, окрім аліментів додатково переказував кошти на картку законного представника позивачки - її матері ОСОБА_8 .

Так позивачка одержувала від батька, ОСОБА_6 допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 отсання досягла повноліття та продовжила навчання у Національному університеті ''Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка'' на платній основі, не отримувала стипендії, ніде не працювала.

Після зникнення безвісти батька вона звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо питання виплати грошового забезпечення як члену сім`ї, який перебував на утриманні зниклого безвісти. Отримала відмову на тій підставі, що станом на день подачі заяви вона досягла повноліття, доказів проживання повнолітньої дочки разом із зниклим безвісти чи перебування її на його утриманні до заяви додано не було, тому військова частина НОМЕР_1 не вбачає підстав для виплати грошового забезпечення як члену сім`ї зниклого безвісти солдата ОСОБА_6 , 1983 року народження.

Оскільки позивачка вважає себе особою, що перебувала на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця - батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для встановлення цього факту вона звернулася до суду.

Протоколом авторозподілу розподілу судової справи від 20.02.2025 вказану справу передано на розгляд судді Старокожку В.П.

21.02.2025 у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

19.03.2025 до суду представником відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокатом Павелком Р.С. надано відзив на позовну заяву, у якому останній вказав, що відповідачі позову не визнають, у його задоволенні прохають відмовити, оскільки позивачкою не доведено факту перебування на утриманні батька ОСОБА_6 , зниклого безвісти військовослужбовця, так як її мати ОСОБА_9 уклала шлюб із ОСОБА_10 , який у своїй декларації про доходи за 2021, 2022 роки вказував позивачку членом своєї сім`ї (дочкою). Щонайменше з 2021 року і дотепер вказані особи проживають однією сім`єю, а отже, вказане доводить, що позивачка у цей час перебувала на утриманні ОСОБА_10 , а не свого батька. На її утримання лише стягувалися аліменти із батька ОСОБА_6 , що мало примусовий та не системний характер, договори на навчання позивачки підписані її матір`ю. Все зазначене, на думку відповідачів, спростовує факт перебування позивачки на утриманні батька, який вона прохає встановити у судовому порядку.

04.04.2025 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - військової частини НОМЕР_1 щодо позову, у якій представник останньої ОСОБА_11 заперечувала проти його задоволення, вказала, що позивача зазначила неправильну норму Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' № 2011-ХІІ від 20.12.1991. Така норма діяла до 01.02.2025 у цьому законі. Наразі діє інша, за якою виплати особі, що перебуває на утриманні військовослужбовця, не передбачено. Права на виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_6 позивачка не матиме, навіть за умови задоволення позову. Є отримувачі грошового забезпечення першої черги, тобто відповідачі за цим позовом, батьки останнього. Прохала у задоволенні позову відмовити, розгляд справи провести за її відсутності.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Суд, заслухавши усні пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із відмовою у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні таких обставин.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом із матеріалів справи, а саме письмових доказів, наданих до позовної заяви, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що доводиться копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 19 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 92.

У березні 2010 року шлюб між батьками, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , був розірваний, що доводиться копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_4 , виданого 31 березня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного Хорольського районного управління юстиції Полтавської області.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 2 травня 2022 року № 103 ОСОБА_6 був призваний на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , що доводиться копією листа ІНФОРМАЦІЯ_7 від 24 грудня 2024 року № 302.

ОСОБА_6 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що доводиться копією довідки військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 22 серпня 2023 року № 1411, копією посвідчення Серія НОМЕР_5 виданого 22 листопада 2023 року.

У лютому 2024 року ОСОБА_6 зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин: 13 березня 2024 року. Зазначене доводиться копією Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 22 липня 2024 року № 2.

Відповідно до копії рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 05.12.2018 (справа № 548/1299/18) із ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 19.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь її матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Надходження аліментів на рахунок останньої підтверджується копією виписки із її банківської картки, емітованої АТ "КБ "ПриваБанк" за період з 28.07.2022 по 27.11.2024 та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом 03.01.2025.

Відповідно до копії довідки Опорного закладу ''Вишняківський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області'' від 06 січня 2025 року № 09, ОСОБА_6 не проживав із дочкою ОСОБА_1 , але брав активну участь у її вихованні, надавав фінансову допомогу для забезпечення здобуття нею повної загальної середньої осовіти для подальшого вступу до ВНЗ, надавав також кошти для придбання одягу, взуття та інших необхідних речей, підтримував контакт із школою, цікавився успішністю дитини, спілкувався із вчителями, відвідував батьківські збори.

Відповідно до копії довідки, виданої Національним університетом "Полтавська політехніка ім. Юрія Кондратюка" від 24.12.2024, позивачка ОСОБА_1 є студеткою 1 курсу цього навчального закладу, навчається за кошти фізичних та/або юридичних осіб, зарахована згідно з наказом від 15.08.2024 № 863-ф.а, орієнтовний термін навчання - до 30.06.2028.

Згідно з копіями договорів про навчання у Національному університеті "Полтавська політехніка ім. Юрія Кондратюка", надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Національному університеті "Полтавська політехніка ім. Юрія Кондратюка" від 15.08.2024 та 16.08.2024 відповідно, договору найму житла у гуртожитку цього навчального закладу від 16.08.2024, їх підписано та укладено з ОСОБА_8 як законним представником позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до копії довідки відділу обслуговування громадян № 16 (сервісний центр) м. Хорол від 23.01.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії по втраті годувальника з 30.12.2024.

Між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , 29.08.2014 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 .

До позовної заяви надано копію довідки про доходи ОСОБА_8 за період з грудня 2023 року по листопад 2024 року, яка працює у Відділі освіти, молоді та спорту Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, який складає загалом 94030,70 грн.

11.10.2024 позивачка досягла повноліття, але продовжувала навчатися в Національному університеті "Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка'' на контрактній денній формі навчання, стипендії не отримувала, згідно з відомостями із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованогодоходу станом на 03.01.2025, ОСОБА_1 не мала доходів за період з 1 кварталу 2024 року по 3 квартал 2024 року.

Після отримання інформації про те, що батько - ОСОБА_6 13.03.2024 зник безвісти на території бойових дій, позивачка звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо питання виплати грошового забезпечення як члену сім`ї, який перебував на утриманні зниклого безвісти, на зниклого безвісти солдата ОСОБА_6 . Як вбачається із копії листа командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України майора ОСОБА_13 від 13 грудня 2024 року № 6012: ''Відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2026 року № 884 грошове забезпечення виплачується членам родини військовослужбовців, а саме: першочергово дружині (чоловіку); якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від віку); особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. Згідно з паспортом громадянина України ОСОБА_14 народилась ІНФОРМАЦІЯ_11 . Станом на день подачі заяви вона досягла повноліття. Доказів проживання повнолітньої дочки разом із зниклим безвісти до заяви додано не було. Доказів перебування на утриманні військовослужбовця до заяви додано не було. Враховуючи вище викладене та керуючись положенням п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2006 року № 884 військова частина НОМЕР_1 не вбачає підстав для виплати грошового забезпечення як члену сім`ї зниклого безвісти солдата ОСОБА_15 , 1983 року народження, у зв`язку із досягненням повноліття дочки ОСОБА_16 .''

Для встановлення факту перебування на утриманні батька - військовослужбовця, що зник безвісти, встановлення якого необхідне для отримання виплати грошового забезпечення як члену сім`ї, який перебував на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Згідно з відзивом на позов, відповідачі позову не визнали, прохали у його задоволенні відмовити за недоведеністю. Вказали, що відповідно до копій декларацій про доходи ОСОБА_10 , який є вітчимом позивачки, за 2021 та 2022 роки, останній поряд із дружиною та дочкою ОСОБА_17 , вказував позивачку членом своєї сім`ї (дочкою).

Відповідно до письмових пояснень третьої особи - військової частини НОМЕР_1 щодо позову, її представник заперечувала проти його задоволення, оскільки позивачка не належить до числа осіб, яким передбачено здійснення виплати вищевказаного грошового забезпечення.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала із підстав, зазначених у ньому, просила задовольнити. Пояснила, що навчається у ВНЗ у м. Полтаві. Після розірвання шлюбу між батьками, тато приїжджав до неї, його батьки про це не знали. Він проживав окремо від своїх батьків разом із жінкою, вони мали дитину, їй не відомо чи перебували вони у зареєстрованому шлюбі. Тато кожного місяця купляв позивачці речі, давав гроші готівкою, приблизно 1 раз у 2 місяці, бо на той час у неї не було своєї банківської картки. Суми були різними - від 500 грн до 1500 грн. Вона йому говорила, що їй треба купити. Останній раз це було у 2021 році. З початком війни гроші перестав давати. В цей період часу стягувалися аліменти. Їх стягнення відбувалося із 2019 року. Після того, як батька мобілізували, вона із ним спілкувалася за допомогою месенджеру "Телеграм". Борг по аліментах був стягнутий виконавчою службою, коли батько почав служити. Наразі вона проживає разом із матір`ю, вітчимом, якого називає також татом, та молодшою сестрою. За її навчання у ВНЗ сплачує мати.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, прохав у його задоволенні відмовити. Пояснив, що він є батьком ОСОБА_6 , який, у свою чергу, є батьком позивачки. Син просив у них, батьків, гроші на прожиття, оскільки офіційно не працював, підпрацьовував по заробітках. Куди він витрачав ці гроші, відповідачу не відомо. Син був дієздатним. Мати позивачки її від сина ховала. Заперечував, що позивачка могла перебувати на утриманні його сина ОСОБА_6 .

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала, прохала у його задоволенні відмовити. Пояснила, що є матір`ю ОСОБА_6 , який, у свою чергу, є батьком позивачки. Син працював по найму, мав від цього якісь кошти, але вони йому також допомагали, жив окремо. У магазині вони купували для позивачки речі, одяг. Батькам повідомляв, що приїздив до села, де проживала із матір`ю його дочка - позивачка, але колишня дружина дитину від нього ховала. Син також допомагав батькам, коли мав змогу. Проживав окремо від них приблизно напротязі 10 років, але до них приїздив часто.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , мешканка АДРЕСА_1 , пояснила, що вона є матір`ю позивачки. Коли вона із батьком останньої розлучилася, то вони продовжували спілкуватися. ОСОБА_6 дочку любив і їй допомагав, навідував. Вже перебуваючи на службі, приїздив відвідати дочку перед виїздом на бойове завдання. Колишній чоловік надавав матеріальну допомогу на утримання дочки, купував одяг, взуття. Аліменти з нього на утримання дочки були стягнуті відповідно до закону, оскільки вона мала на це право.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мешканець АДРЕСА_1 , пояснив, що він є вітчимом позивачки, перебуває у шлюбі із її матір`ю. Він ставиться до ОСОБА_18 як до своєї дочки, проживають як одна сім`я, харчуються разом тощо. У декларації про доходи вказав її дочкою, оскільки ця форма не містить поняття "падчерка", по іншому вказати не міг, оскільки вона також зареєстрована за адресою його місця проживання.

Норми права, застосовані судом.

Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами, показаннями свідків.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту зокрема і перебування фізичної особи на утриманні.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України ''Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин'' близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Стаття 6 Закону України ''Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин'' визначає права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

На момент звернення позивачки до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо отримання грошового забезпечення як члену сім`ї, який перебував на утриманні зниклого військовослужбовця, п. 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було передбачено, що:

- за військовослужбовцями безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України;

- грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Однак, законом України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" від 08.10.2024р. №3995-ІХ (який набрав законної сили окремими положеннями 21.11.2024, а повністю - з 01 лютого 2025 року) вказану норму права було змінено, і з 01.02.2025 вона має такий зміст:

- за військовослужбовцями, зниклими безвісти зберігається виплата грошового забезпечення;

- військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону);

- у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Відповідно до п. 4 вказаного Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

Членом сім`ї, яка перебуває на утриманні військовослужбовця, є особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму). До них належать, зокрема непрацездатні.

Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Мотивована оцінка аргументів сторін.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилаються сторони, давши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачкою у позові, дійшов висновку про таке.

Зі змісту позовної заяви та пояснень позивачки та її представника, наданих у судовому засіданні слідує, що предметом розгляду позовної заяви є встановлення факту перебування останньої на утриманні батька - зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_6 , оскільки встановлення такого факту є необхідним для реалізації права на отримання щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення сім`ї військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016.

Отже, метою встановлення факту перебування позивачки на утриманні батька є отримання вказаного вище грошового забезпечення.

Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22, провадження № 61-12995сво22.) зазначив, що розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення.

Оскільки встановлення факту містить спір про право, цей спір має розглядатися в порядку позовного провадження.

З пояснень представника третьої особи - військової частини НОМЕР_1 та наданих ними доказів вбачається, що навіть за умови встановлення факту перебування повнолітньої позивачки на утриманні батька - військовослужбовця, який зник безвісти, вона не набуває права на отримання грошового забезпечення, на яке претендує і задля отримання якого звернулася до суду із цим позовом, оскільки у ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який регулює порядок отримання таких виплат, з 01.02.2025 внесено зміни і вона не входить до числа її отримувачів.

Зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що наразі встановлення факту, про який позивачка просить суд, не має для неї юридичного значення, оскільки мета її звернення до суду фактично досягнута бути не може.

Щодо доказів, наданих позивачкою, на підтвердження факту перебування на утриманні батька - військовослужбовця ОСОБА_6 (період такого перебування на утриманні не вказано), суд доходить висновку про таке.

Предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують отримання заявником допомоги, яка надавалась постійно та була основним джерелом засобів до існування.

Доказами, дослідженими під час судового розгляду доводиться, що позивачка та зниклий безвісти військовослужбовець ОСОБА_6 пов`язані родинними зв`язками, оскільки доводяться один одному батьком та дочкою.

У зв`язку із розірванням шлюбу між батьками у березні 2010 року, позивачка та її батьки не проживали однією сім`єю. ОСОБА_1 залишилася проживати із матір`ю ОСОБА_19 , яка в подальшому, 29.08.2014, уклала шлюб із ОСОБА_10 та народила дитину від цього шлюбу, а також вітчимом та сестрою. Наразі останні проживають та зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка з 2024 року є студенткою ВНЗ м. Полтави, навчається за контрактом, власних доходів не має, не працює.

На утримання позивачки із її батька - ОСОБА_6 стягувалися аліменти за рішенням суду від 05.12.2018. 11.10.2024 позивачка набула повноліття, тому стягнення аліментів було припинено.

Батько позивачки ОСОБА_6 з травня 2022 року був призваний на військову службу за призовом, у лютому 2024 року зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин - 13.03.2024.

Відомостей про офіційне працевлаштування та наявність будь-якого доходу у батька позивачки ОСОБА_6 , до моменту його зарахування на військову службу та отримання ним в подальшому грошового забезпечення, суду не надано. З пояснень відповідачів - батьків останнього - вбачається, що він офіційно не працював, підробляв по найму, отримував допомогу на прожиття і від них також. Цього не спростовано строною позивачки.

Отже, за період з моменту розлучення батьків позивачки (березня 2010 року), і до моменту зарахування батька на військову службу - травня 2022 року, з урахуванням пояснень сторін про наявність заборгованості по сплаті аліментів у останнього, яка була погашена лише під час перебування ОСОБА_1 на службі у лавах Збройних Сил України, суду не надано жодних доказів перебування позивачки на утриманні батька, а саме матеріальному утриманні та того, що він мав таку можливість (працював, мав стабільний дохід, вказано розмір цього доходу, надано докази перерахування коштів на відповідні рахунки дочки чи її матері у цей період).

За період з моменту зарахування останнього на військову службу суду надано докази лише погашення ним заборгованості за аліментами та їх сплату відповідно до рішення суду, яке проводилося не на добровільній основі, а в порядку його виконання відділом державної виконавчої служби до досягнення позивачкою повноліття. Суду не надано виписок по інших банківських картках матері позивачки чи її самої, які б, для прикладу, засвідчували переказ коштів батьком позивачки на відповідні рахунки на утримання останньої.

Крім того, судом встановлено, що позивачка після розлучення батьків тривалий період проживала та проживає разом із матір`ю та вітчимом однією сім`єю, що не спростовано ними під час судового розгляду справи, вони надають їй матеріальну допомогу у грошовому виразі, у вигляді оплати за навчання, гуртожитку, придбання продуктів харчування тощо. Крім того, у 2024 році, коли позивачка була зарахована на навчання до Національного університету "Полтавська політехніка ім. Юрія Кондратюка" - з 15.08.2024, її батько вже був визнаний безвісти зниклим, а отже не міг надавати їй матеріальну допомогу та утримувати її.

Отже, судом за результами розгляду справи із наданих доказів встановлено лише те, що батько позивачки у примусовому порядку сплачував аліменти на її утримання за рішення суду від 2018 року, перебуваючи на військовій службі, до досягнення нею повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Більше того, він безвісти зник за особливих обставин у березні 2024 року, тобто до досягнення нею повноліття, і подальші нарахування та виплата аліментів у примусовому порядку відбувалися у передбачений законом спосіб із виплат, належних йому, як військовослужбовцю.

Отже, надавши оцінку наданим позивачкою доказам на підтвердження заявлених вимог, суд доходить висновку, що нею не доведено факту того, що вона перебувала на утриманні свого батька (як і не зазначено період, за який цей факт має бути встановлений), а також того, що допомога, яку, як вона стверджує, отримувала від свого батька у вигляді готівкових коштів, одягу, взуття тощо, була постійним і основним джерелом засобів для її існування, зокрема нею не надано доказів перебування на утриманні батька та отримання від нього матеріальної допомоги до його мобілізації, а саме до травня 2022 року, наявності у нього стабільних доходів, достатніх для утримання дочки, як і не надано доказів на підтвердження цього після його мобілізації, окрім стягнення заборгованості за аліментами, яка як вона стверджує, мала місце, та щомісячних аліментів в примусовому порядку до досягнення повноліття. Натомість, позивачкою не спростованого того, що її матір`ю, а пізніше останньою та вітчимом, надавалася матеріальна допомога на її утримання протягом усього вищевказаного періоду.

За таких обставин, під час розгляду справи обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження, а тому, суд, проаналізувавши вищевказані докази у справі в їх сукупності та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об`єктивності, розумності та справедливості, беручи до уваги також факт невизнання відповідачами позову, вважає, що позивачкою не доведено наявність обґрунтованих підстав для встановлення факту перебування її на утриманні батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 18, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , представник відповідачів Павелко Руслан Сергійович , за участі третьої особи на стороні відповідача - військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Представник позивачки: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1414 від 25.06.2014.

Відповідачі: 1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий.

2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомий.

Представник відповідачів: Павелко Руслан Сергійович, адреса: АДРЕСА_5 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1486 від 25.09.2015.

Третя особа: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, адреса: АДРЕСА_6 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 .

Головуючий