Справа 556/3418/24
Номер провадження 2/556/277/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

17.06.2025 року. сел.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в сел. Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернулася до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 в сторін народився син ОСОБА_2 . Проте спільне життя з відповідачем не склалось, а тому рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2023 року шлюб між сторонами було розірвано.

На даний час відповідач ОСОБА_3 , з сином зовсім не підтримує стосунків, не бере участь в його вихованні, навчанні, не турбується про здоров`я своєї дитини, не надає коштів на його утримання. Весь час син ОСОБА_4 проживає із позивачкою і лише вона повністю займається всіма питаннями щодо виховання та утримання дитини.

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.06.2023 року судом вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_3 , на утримання сина ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частки його заробітку, але не менше 50% прожитковою мінімуму на дитини відповідного віку, починаючи з 07.03.2023 року до досягнення дитиною повноліття .

Проте відповідач ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина не сплачує і на даний час утворилась досить велика заборгованість по несплаті аліментів.

Також позивачка зазначає, що відповідач веде аморальний спосіб життя, а 21.04.2023 року відповідачу ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме передбачених ч.2 ст.190, ч.І та ч.2 ст.361. ч.4 ст.185 КК України.

Отже, відповідач ОСОБА_3 , протягом тривалого часу не проживає разом з дитиною, хиляється від будь-якої участі у його вихованні, не тільки не вживає заходів для утримання, лікування, навчання, організації побуту та дозвілля дитини, але й взагалі не цікавиться його життям, не спілкується з дитиною та веде аморальний спосіб життя та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Всі питання щодо виховання та навчання дитини позивачка вирішує сама, ніякої підтримки з боку відповідача не має.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вище наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.

Вказана позовна заява надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 25.11.2024 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 30.12.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.03.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належно повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в підготовчі та судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про перенесення часу судового засідання не клопотав, відзиву чи заперечень на позов не подав.

За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

При цьому, позивачка не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, у зв"язку з чим судом проведено розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років.

Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що 17 жовтня 2015 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2023 року у справі №705/4923/22 шлюб між сторонами розірвано.

Сторони є батьками спільної малолітньої дитини - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.06.2023 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_3 , на утримання сина ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частки його заробітку, але не менше 50% прожитковою мінімуму на дитини відповідного віку, починаючи з 07.03.2023 року до досягнення дитиною повноліття .

Відповідно до довідки Володимирецького відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області від 27.05.2024 року та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що ОСОБА_3 , має заборгованість зі сплати аліментів станом на 27.03.2024 року в розмірі 26714.10 грн.

Також матеріалами справи встановлено, що 21.04.2023 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме передбачених ч.2 ст.190, ч.ч. 1,2 ст.361. ч.4 ст.185 КК України.

Тобто судом встановлено, що усі обов`язки щодо навчання, виховання та утримання дитини ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 , виконує самостійно піклується про нього вдома, в школі, забезпечує всі умови для гармонійного, здорового розвитку, навчання та проживання.

Відповідно ч.ч.4,5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Факт неучасті у вихованні дитини підтверджується висновком орану опіки та піклування Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_2 від 05.06.2024 року №4126/01/01-35. На засіданні органу опіки та піклування було вирішено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1996 року народження, стосовно ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, оцінивши наявні докази, вважає, що відповідач ОСОБА_3 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 , оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з ним, не виявляє інтересу щодо його внутрішнього світу, не займається його вихованням. Суд вважає, що наведене свідчить про винну поведінку відповідача та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Судом не встановлено поважних причин невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_2 . Факт не проживання з дитиною суд не вважає тією обставиною, яка перешкоджає йому у виконанні батьківських обов`язків, так як перебування батьків на відстані від дітей не означає, що тим самим вони позбавлені можливості виконувати свої батьківські обов`язки, тим більше, що технологічні можливості даного часу дозволяють в достатній мірі підтримувати зв`язок з дитиною, спілкуватися з нею, бачитися, забезпечувати потреби її фізичного та духовного розвитку.

Суд вважає встановленим той факт, що відповідач впродовж тривалого часу взагалі не спілкується з сином ОСОБА_2 , не цікавиться його розвитком, здоров`ям, внутрішнім світом, потребами. Такі висновки суду доводять, зокрема, пояснення позивачки викладеними у позовній заяві, та матеріалами справи.

Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Відповідач зі свого боку не надав заперечень проти цього, навпаки навіть не прибув до суду для розгляду справи.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Взаємне задоволення батьками та дитиною товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя» у значенні статті 8 Конвенції, навіть якщо стосунки між батьками розірвані.

В даній справі суд не вбачає наявності зазначеного елементу між відповідачем та дитиною.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, що відображено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

За таких обставин суд вважає, що застосування такого крайнього заходу до відповідача, як позбавлення його батьківських прав, відповідатиме інтересам дитини і не призведе до розриву зв`язків між відповідачем і дитиною, так як такі зв`язки фактично втрачені внаслідок поведінки відповідачки, яка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Вжиття такого крайнього заходу, на думку суду, може сприяти зміні поведінки відповідача щодо виконання батьківських обов`язків, в результаті чого відповідач може бути поновлена в своїх батьківських правах щодо дитини ОСОБА_2 .

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову до суду про позбавлення батьківських прав, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60,88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 150,164,165 СК України, Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Роз`яснити, що батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте Володимирецьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачами які не приймали участі при розгляді справи, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: О.В. Іванків

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Уманської міської ради, , юридична адреса: 20305, м. Умань, пл. Соборності, буд. 1, Черкаська область.