Провадження № 2/357/72/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя - Сомок О.А.,
секретар судового засідання - Пугач В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини
Короткий зміст заявлених вимог
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 2014 по 2015 рік ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_2 однієї сім?єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 . 3 2017 року за усною домовленістю між ним та матір`ю дитини, їх дочка проживає з ним. З 2019 року по теперішній час відповідачка з дочкою не проживає, участі в її вихованні не приймає. 08 липня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області по справі N?361/4346/19 було видано судовий наказ та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на його користь аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви - 14 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з 2022 року по теперішній час відповідачка перебуває за кордоном в Іспанії. Аліменти на утримання дочки сплачує. На даний час позивач самостійно займається вихованням дочки, яка продовжує перебувати на його утриманні. Він створив усі необхідні умови для життя дочки, виховує її, піклується про здоров?я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Окрім того, позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним доньки, оскільки це породжує виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Заяви та інші процесуальні дії у справі, позиції учасників справи
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2024 року справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини передана до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А.
30.12.2024 ухвалою судді прийнято позовну заяву до провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні 28.01.2025. Зобов`язано Службу у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області надати суду висновок відповідно до ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України.
На виконання ухвали суду 18.02.2025 отримано висновок виконкому Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини.
Ухвалою суду від 17 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні 21.05.2025 позивач ОСОБА_1 позов підтримав з викладених у ньому підстав та просив задовольнити, проти заочного рішення не заперечував, судові витрати просив залишити за ним. Додатково зазначив, що у вересні 2017 року він визнав своє батьківство відносно дочки ОСОБА_3 і з цього часу дитина проживає з ним. З 2019 року він самостійно опікується дитиною та вирішує усі питання, що пов`язані з її вихованням. Мати дитини проживає за кордоном і життям дочки майже не цікавиться, лише періодично вітає її зі святами по телефону. За рішенням суду ОСОБА_2 сплачує аліменти на дитину приблизно 150 євро щомісяця. Просив визначити місце проживання дитини з ним та встановити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком. Зазначив про те, що даний позов заявлений саме в інтересах дитини.
Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання, з відзивом (запереченнями) на позов або клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталась.
Третя особа - орган опіки і піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області свого представника в судове засідання не направила. 11.02.2025 до суду від третьої особи надійшло клопотання про проведення судового розгляду за відсутності її представника. До суду надали рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини від 11.02.2025 №117 з висновком про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 .
Враховуючи зазначене, суд ухвалив провести у справі заочний розгляд, відповідно до ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Києві, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 20.09.2017, актовий запис № 321 від 04.03.2015.
Згідно з копією витягу з реєстру Броварської територіальної громади №2024/012901193 від 25.10.2024 ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 17.02.2021.
З копії сторінок паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 серія НОМЕР_1 вбачається, що його зареєстроване місце проживання є АДРЕСА_1 .
Згідно Акту №577 обстеження умов проживання від 16 жовтня 2024 року, складеного головним спеціалістом відділу з організації роботи комісії з питань захисту прав дитини ССД БМР БРКО Гаврилюк Ю.І. та головним спеціалістом відділу з організації роботи комісії з питань захисту прав дитини ССД БМР БРКО Пільгуй В.С., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5 (батько) та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитина заявника). Умови проживання задовільні, квартира однокімнатна, мебльована, оснащена побутовою технікою. Наявні системи водо- , електро-, газо- та теплопостачання. Санвузол роздільний. Борги по оплаті комунальних послуг відсутні. Власником квартири є ОСОБА_6 (дід дитини). Для дитини виділене окреме спальне місце, письмовий стіл зі стільцем, комод, мається шкільне приладдя. Для дитини виділене місце для навчання та ігор. Створені належні умови для проживання дитини. Дитина забезпечена одягом, взуттям та продуктами харчування і засобами особистої гігієни.
Відповідно до судового наказу виданого 08 липня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі №361/4346/19, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви - 14 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
З інформації-характеристики про стан утримання, навчання та виховання учениці 4-Г класу Броварського ліцею №7 ОСОБА_3 вбачається, що дитина навчається в ліцеї з першого класу, забезпечена усім необхідним для навчально-виховного процесу. ОСОБА_3 позитивно відгукується про свого батька і між ними є тісний емоційний зв`язок. Мати за період навчання дитини ліцей не відвідувала та жодного зв`язку з учителем не підтримувала. Дитину до ліцею приводять та забирають батько та бабуся. Батько приймає активну участь у навчанні та вихованні дитини.
В інформації/характеристиці від 16.10.2024 зазначено, що з 2021 року ОСОБА_3 відвідує студію танцю «Crystal Dance», де зарекомендувала себе позитивно. Батько підтримує її захоплення танцем, активно приймає участь у розвитку дитини та підтримує на змаганнях. Мати за весь період навчання жодного разу студію танців не відвідувала.
З копії довідки виданої медичним центром ТОВ «Вета-Плюс» 15.10.2024, лікар ОСОБА_7 , вбачається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходиться на спостереженні у медичному центрі «Вета-Плюс» у сімейного лікаря з 03.07.2020. Законним представником дитини в декларації є батько ОСОБА_1 . Протягом усього часу перебування дитини на обліку, її здоров`ям займається батько. Мати не зверталась та на прийомі присутня не була жодного разу. Батько відповідальний в питаннях здоров`я дитини.
Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини від 11.02.2025 №117 надано суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 .

З вказаного рішення вбачається, що малолітня ОСОБА_3 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , де створені умови для повноцінного розвитку й життєдіяльності малолітньої дитини. Мати дитини разом з ними не проживає.

20.01.2025 спеціалістом служби у справах дітей було проведено бесіду з відповідачем ОСОБА_2 по відеозв`язку. Мати дитини повідомила, що з півторарічного віку дитина проживає зі своїм батьком, який займався її виховним процесом як у садочку, так і в ліцеї. З дитиною періодично спілкується. Вітала дочку з Новим 2025 роком повідомленням. З початку повномасштабного вторгнення проживає та працює в Іспанії. Періодично надсилає ОСОБА_1 кошти на утримання дочки, по 300-400 доларів. З учителями не спілкується, а всі питання щодо освітнього процесу ОСОБА_3 вирішуються батьком. Пропонувала батьку дитини забрати доньку до себе, але дитина відмовилась.

07 січня 2025 року спеціалістом служби було проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_3 . Дівчинка повідомила, що проживає з батьком, бабою ОСОБА_10 та дідом ОСОБА_11 . На запитання щодо матері відповіла, що востаннє бачилась з нею три-чотири роки тому, коли мати забирала її до себе погостювати. З матір`ю спілкується рідко, остання надсилала їй повідомлення 08 березня 2024 року та на Новий рік 2025. Хотіла б надалі проживати з батьком.

Питання про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору стосовно визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розглядалося в присутності позивача. Мати брала участь в засіданні по відеозв`язку. Повідомила комісію, що не заперечує проти визначення місця проживання дочки разом з батьком, оскільки дитина проживає з ним з маленького віку, а вона виїхала на проживання до Іспанії.

Мотиви, з яких виходить суд та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За правилом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно статті 141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, що дублюється з ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

У статті 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Згідно з частин 1-2 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01.07.2017 у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги обставини, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач з донькою мають тісний емоційний зв`язок та багато часу проводять разом. Все своє свідоме життя дитина проживає разом з батьком у м.Бровари. Батьком створені необхідні умови для навчання та розвитку дитини. Дівчинка знає свою маму, однак спілкується з нею дуже рідко, востаннє бачилась три роки тому, у них відсутній емоційний зв`язок. Зі слів матері, про аспекти життя та розвитку дитини вона дізнається від батька дитини. Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про те, що мати дитини самоусунулась від участі в її вихованні.

Суд зазначає, що саме по собі визначення місця проживання дитини органом опіки та піклування або судом має юридичне значення не тільки на час прийняття відповідного рішення, але і на час його чинності (дії), оскільки батьки в такому випадку мають змогу на підставі такого рішення регулювати (вирішувати) питання пов`язані з вихованням, навчанням та розвитком дитини, забезпеченням належних умов проживання, сплату аліментів тощо.

Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При вирішенні справи, суд враховує рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про доцільність проживання дитини разом з батьком.

Таким чином, з метою забезпечення саме інтересів дитини, враховуючи вік дитини, умови, які створені батьком, чітке бажання дівчинки, а також те, що визначення її місця проживання разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 .

Щодо вимоги позивача про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним доньки, суд зазначає про таке.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (зі змінами) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Конструкція вказаної норми вказує, що законодавцем передбачена можливість надання військовозобов`язаному відстрочки від призову на військову службу у випадку, зокрема, коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому продовжено та не скасовано на даний час.

Наразі триває загальна мобілізація в Україні.

Звертаючись до суду, позивач вказує, що рішення у даній справі необхідне йому саме для надання відстрочки від призову на військову службу.

На думку суду, системний аналіз положень Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» свідчить, що вищевказана підстава для надання відстрочки від призову на військову службу обумовлена метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини, як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.

В межах розгляду даної справи судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 проживала разом з батьком (позивачем) та виховувалась ним самостійно задовго до пред`явлення цього позову, при цьому матір дитини фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки. Щодо факту самостійного утримання дитини позивачем, то він не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки з матері дитини на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки, які вона сплачує, що підтвердив сам позивач у своїх поясненнях суду.

З огляду на зазначене, виходячи саме з інтересів дитини, суд дійшов висновку про необхідність встановлення факту самостійного виховання позивачем своєї малолітньої дочки, що складає предмет доказування у даній справі, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 280, 282, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з її батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання.

Встановити факт самостійного виховання ОСОБА_1 його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа - Орган опіки і піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, , місцезнаходження: вулиця Героїв України, будинок 15, місто Бровари, Броварський район, Київська область, 07400.

Повний текст судового рішення складено 20.06.2025 року.

Суддя О. А. Сомок