Справа № 509/4335/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон»,

треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс»,

Громадська організація «ГРОМАДА СОВІНЬЙОНУ ЗА ПРАВА»,

про

захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, до Обслуговуючого Кооперативу «Житловий Кооператив «Совіньйон», третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс», Громадська організація «Громада Совіньйону за права» про визнання організації такою, що не має права вчиняти певні дії, про визнання таким, що не має у власності, про визнання відсутності повноважень.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 серпня 2019 року відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила незаконність погроз відповідача про відключення будинку позивача від комунікацій, по яким здійснюється надання комунальних послуг, що таке відключення і погрози його здійснити порушують права позивача, як споживача послуг, ставить його у становище жертви протиправної поведінки. Окрім цього, за твердженням позивачки кооператив не має комунікацій і не веде діяльності з надання комунальних послуг, а всі комунальні послуги, по всіх комунікаціях, що заведені в будинок позивача та належать різним юридичним особам та органам місцевого самоврядування.

Позивачка отримує від окремих постачальників (ТОВ «КОМУНСЕРВІС», ПАТ «ОДЕСАГАЗ» та інші), на підставі укладених договорів та без їх наявності, на підставі договірних відносин.

Позивачка, як мешканка ж/м «Совіньйон», с. Лиманка, Одеського району Одеської області, регулярно оплачує комунальні послуги за тарифами, що були законно встановлені для даного виду послуг, проте обслуговуючий кооператив з невідомих причин має намір порушити її права без всіляких на те підстав, а тому позивачка просить суд: визнати відповідача таким, що не має права припиняти чи обмежувати надання комунальних послуг, припиняти постачання електричної енергії, водопостачання, водовідведення, природного газу та інших комунальних послуг; визнати відповідача таким, що не має у власності комунікацій з постачання комунальних послуг; визнати відсутність повноважень у Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон» на втручання у договорні відносини між мешканцями ж/м «Совіньйон» та постачальниками комунальних послуг.

Позивачка та його представник в ході судового розгляду фактично підтримали свої позовні вимоги.

13.08.2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОК «ЖК «Совіньйон» та його працівникам і будь-яким особам вчиняти певні дії, а саме вживати дії щодо відключення його будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від комунальних послуг до набрання рішенням суду законної сили.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 від 13.08.2019 року було задоволено.

11.03.2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОК «ЖК «Совіньйон» та його працівникам і будь-яким особам вчиняти певні дії, а саме вживати дії щодо відключення його будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від комунальних послуг до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області суду від 13 березня 2020 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 від 11.03.2020 року було задоволено.

Відповідач надав відзив, в якому вказав, що заперечує проти всіх позовних вимог та зазначив, що на момент подання відзиву не вчиняв будь-яких дій, щодо позбавлення права користування ОСОБА_1 будь-якими інженерними мережами, що свідчить про відсутність порушення прав позивача так, як наслідок свідчить взагалі про відсутність порушення будь-яких прав позивача.

Третя особа ТОВ «Комунсервіс» копію позову та матеріали до нього отримав належним чином, до суду не з`явився, просить справу розглянути без їх участі та вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню .

Третя особа громадська організація копію позову та матеріали до нього отримав належним чином, до суду не з`явився.

Сторони були належним чином повідомлені про про дату, час і місце цього засідання, обставини передбачені ч. 2 ст. 223 ЦПК України, відсутні.

Посилання позивачки на неможливість прибуття в судові засідання у зв`язку із воєнним станом в Україні, саме по собі не може бути підставою для необмеженої кількості відкладень судового розгляду. Позивач при зверненні до суду із заявою про відкладення розгляду справи не надала доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки до суду, не просила про розгляд справи в режимі відеоконференції, не вказувала у зв`язку з чим позбавлена об`єктивної можливості забезпечити явку свого представника в судове засідання.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Між позивачем та ТОВ «Комунсервіс» існують фактичні правовідносини із користування електричної енергією та централізованого водопостачання та водовідведення, що підтверджується договором про користування електричною енергією № е/с-3 від 08 травня 2013 року та договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № в/с-3 від 08 травня 2013 року.

Позивачка ОСОБА_1 , є споживачем комунальних послуг, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач по справі є юридична особа - ОК «Житловий Кооператив «Совіньйон», якій діє на підставі Статуту, який затверджений загальними зборами 31 березня 2018 року.

Позивачка ОСОБА_1 отримала від відповідача ОК «ЖК «Совіньйон» лист №57 від 09 серпня 2019 року «Офіційне повідомлення» щодо необхідності погашення заборгованості по сплаті витрат на утримання інфраструктури кооперативу та охорони території загального користування кооперативу у розмірі 15598,70 грн., в якому також зазначено, що в разі непогашення заборгованості буде вирішено питання щодо позбавлення права користування позивача інженерними мережами кооперативу.

В своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_1 посилалася на незаконність дій відповідача щодо відключення її будинку від комунікацій, по яким здійснюється надання комунальних послуг, що таке відключення та дії відповідача порушують права позивача, як споживача послуг, ставить її у становище жертви протиправної поведінки. Позивачка стверджує , що ОК «ЖК «Совіньйон» не має комунікацій і не веде діяльності з надання комунальних послуг, а всі комунальні послуги, по всіх комунікаціях, що заведені в його будинок, належать різним юридичним особам та органам місцевого самоврядування.

Позивачка ОСОБА_1 вказала, що вона отримує комунальні послуги від окремих постачальників (ТОВ «Комунсервіс», ПАТ «Одесагаз» та інших), на підставі укладених договорів та без їх наявності, на підставі договірних відносин.

Відповідач - ОК «ЖК «Совіньйон» зазначив, що на момент подання відзиву і розгляду даної справи, ОК «ЖК «Совіньйон» не вчиняв будь-яких дій щодо позбавлення права користування ОСОБА_1 будь-якими інженерними мережами, що на його думку свідчить про відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку відповідача. Відповідно до Статуту ОК «ЖК «СОВІНЬЙОН» є неприбутковою організацією та не здійснює діяльності, щодо надання комунальних послуг.

Виходячи із змісту заявлених вимог, спір виник між сторонами з приводу несплати позивачкою ОСОБА_1 платежів встановлених Статутом Кооперативу обслуговуючий кооператив «Житловий кооператив «СОВІНЬЙОН».

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В свою чергу, відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Таким чином предметом позову про захист прав споживачів має бути порушення певного права споживача, яке виникає із правовідносин між споживачем та виконавцем послуг.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлення прав споживачів, а також визначення механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 1 п.22 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживачем є фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Тобто Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

В свою чергу ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є учасники правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг та виконавці комунальних послуг.

В свою чергу учасниками правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг є:

1) споживачі (індивідуальні та колективні);

2) управитель;

3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є:

1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача;

2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом;

3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація;

4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води;

5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання;

6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;

7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачка ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачем існують будь-які договірні відносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Таким чином, предметом спору між ОК «ЖК «СОВІНЬЙОН» та позивачкою ОСОБА_1 не є надання (споживання) послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживача».

Згідно статті 4 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У суду також відсутні докази вчинення будь-яких противоправних дій, які б порушували права позивача.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно статті 16 ч.2 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позовна вимога визнати обслуговуючий кооператив «Житловий кооператив «Совіньйон» таким, що не має права припиняти чи обмежувати надання комунальних послуг, припиняти постачання електричної енергії, водопостачання, водовідведення, природного газу та інших комунальних послуг, направлена на можливі майбутні дії відповідача - ОК «ЖК «Совіньйон» та не може бути задоволена з огляду на те, що ці позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, які в силу ч.6 ст. 81 ЦПК України не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачка просить визнати відповідача - ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» таким, що не має у власності комунікацій з постачання комунальних послуг; визнати відсутність повноважень у ОК «Житловий кооператив «Совіньйон» на втручання у договірні відносини між мешканцями ж/м «Совіньйон» та постачальниками комунальних послуг, суд зазначає наступне.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Однак, позовні вимоги, з якими звернулася позивачка до відповідача - про визнання таким, що не має у власності комунікацій з постачання комунальних послуг; визнання відсутності повноважень на втручання у договірні відносини між споживачами та постачальниками комунальних послуг - не є належним способом захисту прав, передбаченого чинним законодавством, як спосіб захисту прав.

ОК «ЖК «СОВІНЬЙОН» є юридичною особою, та має визначені законодавством України цивільну правоздатність та цивільну дієздатність. ОК «ЖК «СОВІНЬЙОН» здійснює свою діяльність на підставі Статуту та у відповідності до вимог Закону України «Про кооперацію». Суд не може встановити відсутність права вчиняти кооперативом дії передбачені законом та Статутом кооперативу.

Відповідно до чинного законодавства ОК «ЖК«СОВІНЬЙОН» не наділений повноваженнями на виконання окремих владних управлінських функцій або делегованих повноважень, а тому спірні правовідносини не мають публічно-правового характеру.

Виходячи з приписів положень Конституції України, Закону України «Про кооперацію», статусу кооперативу та його основних завдань, які визначені в Статуті кооперативу, а також заборони державних органів втручатись у діяльність кооперативу, позовні вимоги, щодо відсутності повноважень вчиняти чи не вчиняти будь-які дії не можуть бути розглянуті в судовому порядку будь-якої юрисдикції.

Таким чином, з урахуванням тих позовних вимог з якими звернувся позивач відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позивач, відповідно до ст. 263 ЦПК України не зміг належним чином обґрунтувати свої позовні вимоги, а тому в задоволені позову необхідно відмовити.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського апеляційного суду від 14.12.2020 року було забезпечено позов шляхом заборони Обслуговуючому кооперативу "Житловий кооператив "Совіньйон" та будь-яким залученим ним особами вчиняти дії щодо відключення від комунальних послуг належного ОСОБА_1 будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 9 ст. 158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Суд, враховуючи зазначені обставини вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову підлягають скасуванню, оскільки суд відмовляє у задоволені позову в повному обсязі.

Позивач при поданні позову не сплатив судовий збір, так як звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, суд прийшов до висновку, щодо відмови в позовних вимогах в повному обсязі, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 76-80,141, 158, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон», треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс», Громадська організація «ГРОМАДА СОВІНЬЙОНУ ЗА ПРАВА», про захист прав споживачів відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті постановою Одеського апеляційного суду від 12.12.2020 року шляхом заборони Обслуговуючому кооперативу "Житловий кооператив "Совіньйон" та будь-яким залученим ним особами вчиняти дії щодо відключення від комунальних послуг належного ОСОБА_1 будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.03.2020 року шляхом заборони ОК «ЖК «Совіньйон» та його працівникам і будь-яким особам вчиняти певні дії, а саме вживати дії щодо відключення його будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від комунальних послуг до набрання рішенням суду законної сили скасувати.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя А.І. Бочаров