УХВАЛА

28 липня 2025 року

м. Київ

справа № 711/1386/24

провадження № 61-7877ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , про визнання наймачем житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання наймачем житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наймачем житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язати Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 , замість ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на нового наймача ОСОБА_2

ОСОБА_1 було подано зустрічний позов до ОСОБА_2 , Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просила визнати її наймачем житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду

від 02 квітня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_2 наймачем житлового приміщення, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язано Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради змінити договір найму квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , замість ОСОБА_6 на нового наймача ОСОБА_2 . Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

23 червня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 711/1386/24.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) свідчить, що повний текст постанови Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року виготовлено 02 квітня 2025 року. Таким чином визначений законом строк на подання касаційної скарги сплив 02 травня 2025 року, а подання касаційної скарги 23 червня 2023 року є пропуском строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 11 грудня 2024 року була подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Лінником М. С., а отже вочевидь вона була обізнана про наявність судового провадження у Черкаському апеляційному суді у справі № 711/1386/24.

Оскаржена постанова апеляційного суду оприлюднена в ЄДРСР 04 квітня 2025 року.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження мотивоване тим, що копію оскаржуваної постанови заявник не отримувала, а дізналася про ухвалене рішення лише 24 травня 2025 року від адвоката

Лінника М. С., який приймав участь у судовому засіданні на якому було ухвалено постанову Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків шляхом надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку, зокрема шляхом надання судудоказів, які підтверджують обставини, що зазначені заявником як підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, зокрема, довідки суду в якому зберігаються матеріали справи № 711/1386/24з відображенням у ній інформації про те, чи наявні у справі докази вручення ОСОБА_1 копії постанови Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року, та/або копії матеріалів № 711/1386/24в хронологічному порядку після оскарженої постанови апеляційного суду.

18 липня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, в якому зазначила, що копію оскаржуваної постанови вона не отримувала. Зазначила, що в матеріалах справи міститься конверт про направлення постанови Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року, який був повернутий на адресу апеляційного суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, просила врахувати, що на час ухвалення постанови, вона перебувала за кордоном, а адвокат Лінник М. С. не був уповноважений нею на подання касаційної скарги у справі № 711/1386/24.

Верховний Суд дійшов висновку, що наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними, а тривале зволікання зі зверненням із касаційною скаргою є необґрунтованим.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо справедливого судового розгляду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення

від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 2-4159/12 (753/12496/18) Верховний Суд зробив висновок, що за загальним правилом повернення надісланої кореспонденції до суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування позивача, а також не може беззаперечно свідчити про його відмову від одержання кореспонденції чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Втім, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Отже, сам лише факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, зазначивши її в апеляційній скарзі.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 21 січня 2021 року у справі № 910/16249/19, від 19 травня 2021 року у справі № 910/16033/20, від 20 липня 2021 року у справі № 916/1178/20).

З наданих заявником документів вбачається, що копія постанови Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року була надіслана на вірну адресу, яка зазначена заявником зокрема і в касаційній скарзі.

Питання поновлення строку на оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із проживанням заявниці за межами України не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Пунктом 6 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Так, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 753/21967/15-ц зазначено, що добросовісність учасників судового процесу, зокрема полягає у тому, щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та вживати заходи щодо обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судом обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Надаючи оцінку наведеним заявницею підставам для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження Верховний Суд виходить із того, що додані до заяви про усунення недоліків касаційної скарги документи не підтверджують що, ОСОБА_1 до травня 2025 року року вживались заходи щоб довідатись про стан відомого їй судового провадження у справі № 711/1386/24 та подати касаційну скаргу в межах визначеного законом строку.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави, якими заявниця обґрунтовує поважність причин значного пропуску процесуального строку встановленого законом, не є поважними та не вказують на наявність об`єктивних обставин, які б перешкоджали поданню касаційної скарги та не можуть бути підставами для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 711/1386/24.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись статтями 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 711/1386/24.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , про визнання наймачем житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання наймачем житлового приміщення.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара