ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 липня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/11543/24

Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1139/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором про надання банківських послуг від 23 травня 2019 року у розмірі 69 411,32 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 травня 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, положеннями якої визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 100 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

АТ «Універсал Банк» зазначало, що зобов`язання з повернення кредитних коштів позичальниця належним чином не виконувала і прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим станом на 25 жовтня 2024 року утворилась заборгованість, яку відповідачкою добровільно не погашено.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2025 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 16 квітня 2025 року про виправлення описки, позов АТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23 травня 2019 року в розмірі 69 411,32 грн та 3 028 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду таким, що суперечить обставинам справи та нормам чинного законодавства, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Скаржниця вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що у п. 2 анкети-заяви визначено, що ця анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, проте до позову не додано ані таблиці обчислення вартості кредиту, ані паспорту споживчого кредиту, у зв`язку з чим не можливо з`ясувати правильність тверджень позивача щодо істотних умов кредитування.

Сторона відповідача зазначає, що кредитором не дотримано вимог ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідачка не могла оцінити належно. Участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

ОСОБА_2 наголошує на тому, що правочин укладено з порушенням ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків і фінансових послуг» та ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки в анкеті-заяві лише формально зазначено про те, що вона разом з Умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Фактично відповідачка з цими документами не ознайомлювалась, їх не підписувала, що порушило її право, як позичальника, на отримання повної, об`єктивної та реальної інформації щодо користування кредитними коштами. У матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо терміну дії договору та надані на їх підтвердження докази, отже неможливо встановити, чому позивач зволікав на протязі більше двох років з часу нібито направлення позичальниці повідомлення про істотне порушення умов договору до часу звернення з позовом, відсутні докази направлення указаного повідомлення та часу виникнення заборгованості, яка сягнула 90 днів прострочення.

Зазначає, що за правовими висновками Верховного Суду право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (штрафи) припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Зважаючи на відсутність обумовленого сторонами строку дії договору, відсутня можливість перевірити, чи ураховано в сумі позову штрафні санкції.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідачки судовий збір через наявність у неї пільг відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

У наданому відзиві АТ «Універсал Банк», не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та вважаючи їх необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обґрунтовуючи відзив, позивач зазначає, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу. Попередня ідентифікація клієнта відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток. Подальша активація картки здійснюється через мобільний додаток, встановлений попередньо на смартфоні клієнта, шляхом її сканування з авторизацією за номером телефону. Умови, опубліковані на офіційному сайті банку, постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms, що включають тарифи та паспорт споживчого кредиту картки monobank.

Указує, що правила в редакції від 25 квітня 2019 року обмежені часовим діапазоном, в цьому випадку - в період з 26 квітня по 05 червня 2019 року включно. Анкету-заяву відповідачкою підписано 23 травня 2019 року, відповідно саме в цей період були дійсні правила в реакції від 25 квітня 2019 року. Умови і правила, які включають тарифи, надано відповідачці через мобільний додаток, що дає підстави для висновку про ознайомлення позичальника саме з тими умовами і правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви, та його добровільну згоду з цими умовами кредитування.

Зауважує, що алгоритм укладення кредитного договору є таким, при якому без ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами та паспортом споживчого кредиту, що складають договір про надання банківських послуг, подальше укладення електронного договору є неможливим, тому, заповнивши анкету-заяву, позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредитування. Відповідачка активно користувалася послугами банку - користувалася кредитними коштами, що також свідчить про її згоду з умовами кредитування.

Позивач посилається на специфіку договору Monоbank, який не є ідентичним кредитним карткам, виданим на підставі кредитних договорів АТ «ПриватБанк». У правилах АТ «ПриватБанк» відсутні дати прийняття правил, дати їх затвердження, що позбавляло суди можливості визначити часовий діапазон їх дії чи внесення до них змін. Ці правила не надавалися у мобільному додатку, тому висновок ВП ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 не підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 . Електронний договір укладено сторонами відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію», і у підписаній анкеті-заяві відповідачка визнала, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Своїм підписом позичальник підтвердив, що анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку, у заяві відповідачка просила відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку.

Надані позивачем банківські виписки з рахунку позичальника підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, тобто є належними доказами щодо наявної заборгованості за кредитним договором та її розміру. Заперечуючи проти розміру заявленого позивачем боргу, відповідачка не надала контррозрахунку, а також доказів на спростування факту отримання грошових коштів та користування ними.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду в частині вирішення позовних вимог - змінити, а в частині розподілу судових витрат - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру наявної заборгованості та розподілу судових витрат в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції визнав доведеним те, що ОСОБА_1 користувалася виданою банком платіжною карткою та не виконала обов`язок по погашенню боргу за кредитом.

Районний суд, пославшись на положення ст. 141 ЦПК України, стягнув з відповідачки на користь позивача сплачений ним згідно з платіжною інструкцією від 14 листопада 2024 року судовий збір у сумі 3 028 грн.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що АТ «Універсал Банк» створено проект «Monobank», в рамках якого клієнтам (фізичним особам) відкриваються поточні рахунки, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень.

23 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг і цього ж дня підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», в якій просила відкрити у банку поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, указану у мобільному додатку, відповідно до умов договору (а.с. 6).

У анкеті-заяві зазначено, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank в редакції, чинній з 26 квітня 2019 року (а.с. 7-17), та паспорт споживчого кредиту «Картка monobank», які не містять реквізитів та підпису позичальника (а.с. 17 зворот-18).

До позову додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб на підтвердження реєстрації АТ «Універсал Банк» як юридичної особи (а.с. 75) та копію банківської ліцензії від 10 жовтня 2011 року, виданої Національним банком України на право надання позивачем банківських послуг (а.с. 74).

Випискою по особовому рахунку з 23 травня 2019 року по 25 жовтня 2024 року підтверджується отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та користування ними (а.с. 28-70).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23 травня 2019 року, укладеним між банком та відповідачкою, станом на 25 жовтня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 69 411,32 грн (а.с. 24-27).

Звернувшись з цим позовом, АТ «Універсал Банк» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідно до ч. 6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції. вирішуючи спір, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» про стягнення боргу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі АТ «Універсал Банк» та 23 травня 2019 року підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просила відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку.

Анкета-заява містить детальну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема, дату її народження, РНОКПП, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також джерело та розмір доходу. У анкеті-заяві наявні копії паспорта та РНОКПП відповідачки, які надані до анкети в електронному вигляді.

Її положеннями визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Як наводилось вище, реквізитів та підпису відповідачки наведені документи не містять.

Заперечуючи проти заявлених вимог, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі факт отримання грошових коштів та користування ними не оспорює. Надана позивачем виписка по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , у період з 23 травня 2019 року по 25 жовтня 2024 року (а.с. 28-70) свідчить про те, що відповідачка в цей час активно користувалася кредитними коштами, зокрема, сплачувала за товари та комунальні послуги, а також частково погашала кредитну заборгованість.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).

Наведена виписка по особовому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , свідчить про те, що всі платіжні операції по рахунку здійснювалися з використанням банківської картки № НОМЕР_2 . Належних письмових доказів на підтвердження відсутності у відповідачки банківської картки з відповідним номером скаржниця не надала, хоча не була позбавлена можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження заперечень, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них.

Зазначене, на думку колегії суддів, свідчить про волевиявлення відповідачки щодо встановлення кредитних правовідносин з АТ «Універсал Банк» та підтверджує факт укладення кредитного договору з цією установою.

Отже, районний суд правильно встановив, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуто, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, оскільки наявне порушення його прав, які кредитор може захистити в судовому порядку - шляхом зобов`язання боржника виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідачка користувалась коштами по жовтень 2024 року, не просила застосувати строки позовної давності, позивач не заявив вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, отже, доводи ОСОБА_2 про відсутність у матеріалах справи доказів щодо терміну дії укладеного між сторонами договору правового значення для вирішення цього спору не мають.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність існування між сторонами кредитних правовідносин, неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором від 23 травня 2019 року та необхідність стягнення з неї заборгованості. Разом з тим, визначаючи її розмір, не врахував того, що банком проводилося нарахування та списання відсотків на залишок заборгованості за тілом кредиту, що не передбачено умовами укладеного між сторонами правочину.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 24-27), з 27 грудня 2019 року по 27 вересня 2021 року відсотки на залишок поточної заборгованості позичальниці не нараховувалися, проте, починаючи з 30 вересня 2021 року і по 31 серпня 2022 року банк щомісяця проводив нарахування відсотків, зокрема: 30 вересня 2021 року - 2 670,27 грн; 31 жовтня 2021 року - 1 657,57 грн; 30 листопада 2021 року - 1 646,24 грн; 31 грудня 2021 року - 1 633,72 грн; 31 січня 2022 року - 1 655,49 грн; 28 лютого 2022 року - 1 564,47 грн; 31 березня 2022 року - 1 811,68 грн; 30 квітня 2022 року - 947,59 грн; 31 травня 2022 року - 1 010,01 грн; 30 червня 2022 року - 1 947,30 грн; 31 липня 2022 року - 2 066,37 грн; 31 серпня 2022 року - 2 125,98 грн. Кожного наступного дня після нарахування відсотків указані суми погашалися відповідачкою шляхом списання коштів з рахунку останньої. Загалом ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення відсотків на залишок поточної заборгованості 20 736,69 грн.

Суд виходить з того, що анкета-заява від 23 травня 2019 року містить лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію та відомості про майновий стан, проте, не містить даних про погодження сторонами розміру відсотків на залишок поточної кредитної заборгованості та періодичність їх сплати, отже, нарахування та списання цих відсотків проводилося банком неправомірно.

Апеляційний суд не погоджується з доводами позивача про неможливість застосування до спірних правовідносин висновку Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо необхідності доведення до відома позичальника в належний спосіб усіх істотних умов кредитування, оскільки, як наведено вище, всі інші, крім анкети-заяви, документи, надані банком на підтвердження визначених умов укладеного кредитного договору, реквізитів та підпису/електронного підпису відповідачки не містять. Отже, твердження позивача про обізнаність відповідачки з усіма істотними умовами кредитування, є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Позивач визначив суму боргу до стягнення зі скаржниці у розмірі 69 411,32 грн. Колегія суддів вважає з огляду на висновок про неправомірність нарахування відсотків на залишок поточної кредитної заборгованості, що сплачені ОСОБА_1 кошти за період з 30 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року у сумі 20 736,69 грн мають бути зараховані на погашення боргу за тілом кредиту, у зв`язку з чим належний до стягнення розмір заборгованості становитиме 48 674,63 грн (69 411,32 - 20 736,69).

Зважаючи на викладене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, зменшивши визначену судом першої інстанції суму до стягнення з 69 411,32 грн до 48 674,63 грн.

Також є слушними доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуальних норм при вирішенні питання розподілу судових витрат, з огляду на наступне.

За подання позову АТ «Універсал Банк» сплачено 3 028 грн судового збору (а.с. 5), який оскаржуваним рішенням суду стягнуто з відповідачки на користь позивача. Проте, поза увагою суду залишилася додана до відзиву на позовну заяву, поданого адвокатом Яковлевим А.Л. в інтересах відповідачки, копія довідки МСЕК № 474542 від 25 квітня 2006 року та копія пенсійного посвідчення, зміст яких свідчить про те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання безстроково (довічно) (а.с. 98, 98 зворот).

Пільги щодо сплати судового збору встановлені ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 цього Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Таким чином, стягнувши з ОСОБА_1 судовий збір, суд не дотримався вимог ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», у зв`язку з чим рішення суду в частині розподілу судових витрат належить скасувати.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог (69 411,32 грн) та їх часткове задоволення (48 674,63 грн), у пропорційному відношенні судом задоволено позовні вимоги АТ «Універсал Банк» на 70,12 %.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, який мав становити 4 542 грн, ОСОБА_1 не сплачувався на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Оскільки суд частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення суду в частині визначеного судом розміру заборгованості, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених сторонами, пропорційно задоволеним вимогам, а саме, компенсувати АТ «Універсал Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, 2 123,23 грн (70,12 %) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а також стягнути з позивача на користь держави 1 357,15 грн (29,88 %) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2025 року в частині визначеного судом розміру заборгованості - змінити, а в частині розподілу судових витрат - скасувати.

Зменшити суму заборгованості, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», з 69 411,32 грн до 48 674,63 грн.

Компенсувати Акціонерному товариству «Універсал Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 2 123 грн 23 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь держави 1 357 грн 15 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Акціонерне товариство «Універсал Банк», адреса місця знаходження: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04082, .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова