Справа № 523/6388/25
Провадження №2/523/3971/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя - Далеко К.О.,

за участю секретаря - Дяченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі, в залі суду №17, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 13 вересня 2008р. Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 671. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя між сторонами поступово погіршало, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства. Кожен із подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та життя. Примирення між сторонами не можливе, оскільки взаємної волі на спільне проживання не має. Тому, позивач просить суд шлюб розірвати.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

У призначене судове засідання з`явилися позивач ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Білозор О.О. та представник відповідача - адвокат Волковинська І.В., яка заявила клопотання про надання строку на примирення, оскільки відповідач бажає зберегти сім`ю.

Позивач ОСОБА_1 заперечила проти заявленого представником відповідача клопотання щодо надання строку на примирення, посилаючись на те, що відповідач проживає за межами України та повертатися не збирається, не допомагає матеріально їх спільній дитині, а також ним подано до Приморського районного суду м.Одеси позовну заяву про поділ майна подружжя, а тому вона категорично відмовляється він надання строк на примирення, наполягала на задоволенні позову та розірванні шлюбу. Позивач зазначила, що строк для примирення відповідач просить з метою маніпулюванню нею при вирішенні питання поділу майна, а не з метою збереження шлюбу.

Враховуючи зазначене, судом було відкладено розгляд справи на іншу дату, для остаточного вирішення питань щодо врегулювання відносин між сторонами.

У призначене наступне судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву в якій наполягала на розірванні шлюбу, просила позов задовольнити, розглянути справу у її відсутність. Також повідомила, що відповідач з листопада 2024 року перебуває за межами країни, повертатись не збирається, в свою чергу позивач також не має намір виїжджати за межі країни. З останнього судового засідання, відповідач не вчинив жодних дій для примирення з нею, що додатково підтверджує використання ним подачі заяви на примирення, з метою маніпуляції при вирішенні питання поділу майна.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщенні належним чином. Будь-яких заяв або клопотань до суду не подавали. Також відповідач не надав суду доказів, які б підтвердили його наміри чи дії щодо примирення з позивачкою.

Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи.

Розглянувши подане до суду клопотання представника відповідача про надання строку для примирення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст.240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до ст. 111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя, не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, що узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного суду №442/6319/16-ц від 30 травня 2019 року.

Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2018 року по справі № 761/33261/16-ц.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надання подружжю строку для примирення, всупереч бажанню позивача, суперечитиме закону та моральним засадам суспільства, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, лише призведе до затягування розгляду справи.

До такого висновку суд також дійшов приймаючи до уваги пояснення позивачки, надані у судовому засіданні, що відповідач знаходиться за межами країни, повертатися не збирається, з дати відкладення судового засідання жодних дій для примирення не вчинив. В свою чергу, позивачка категорично заперечує проти надання строку для примирення.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених фактичних взаємовідносин подружжя, підстави для надання строку для примирення відсутні.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування ст.111 Сімейного Кодексу України та надання сторонам строку для примирення, та відмовляє у задоволенні відповідного клопотання ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити, з таких підстав.

Сторони уклали шлюб, зареєстрований 13 вересня 2008р. Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 671 .

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Дитина проживає разом з матір`ю, спору щодо місця проживання дитини між сторонами не має.

Причинами розірвання шлюбу є те, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3, ст.ст.51,56 ч.3, ст.110 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце.

Суд установив, що у сторін сім`я розпалася, спільного господарства сторони не ведуть, відповідач проживає за межами України, між сторонами існує судовий процес про поділ майна, позивачка наполягає на розірванні шлюбу.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, ураховуючи, що позов задоволено повністю, судовий покладається на відповідача та підлягає стягненню з нього на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110,111,112 СК України, статтями 263,264,265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13 вересня 2008р Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 671.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.07.2025р.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: К.О. Далеко