ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6761/25
провадження № 2/753/6595/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О. Ф.

при секретарі Безатосної А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКУЛАБ ЦЕНТР" про стягнення заборгованості по заробітній платі,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКУЛАБ ЦЕНТР"(надалі по тексту - відповідач, ТОВ "ЕСКУЛАБ ЦЕНТР") про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 01.11.2024 по 18.02.2025 позивач перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ЕСКУЛАБ ЦЕНТР», що підтверджується записом № 11 від 01.11.2024 про прийняття на роботу та записом № 12 від 18.02.2025 про звільнення з роботи, які зроблені в трудовій книжні серії НОМЕР_1 від 14.12.2012. Згідно з наказом директора ТОВ «ЕСКУЛАБ ЦЕНТР» № 1802/5-ктр від 18.02.2025 позивач була звільнена з посади консультанта за угодою сторін (пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України). Проте як 18.02.2025, в день звільнення, так і на день звернення до суду із цим позовом, з позивачем не проведені всі належні розрахунки, тобто не виплачена заробітна плата за період 01.01.2025 по 18.02.2025 в сумі 37840,52 грн., не виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку тривалістю 7 календарних днів, а також не виплачена компенсація за додаткову відпустку працівникам, які мають дітей. Вказані суми про нараховану, але невиплачену заробітну плату підтверджуються витягами з особистого кабінету позивача Пенсійного фонду України. позивача в день звільнення письмово не повідомлено про нараховані суми належні їй при звільненні та не здійснено виплату належних коштів, що є грубим порушенням частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України.

На підставі вищевикладеного просила стягнути з відповідача на свою на користь суму нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за відпрацьований період з 01.01.2025 по 18.02.2025 в розмірі 37840,52 грн. Стягнути з відповідача на її користь суму невиплаченої компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 7 календарних днів. Стягнути з відповідача на користь позивача суму невиплаченої компенсації за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей.

Ухвалою суду від 28.04.2025 позовну заяву залишено без руху.

Позивач належним чином та у встановлений судом строк усунув вказані недоліки.

Ухвалою суду від 29.04.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та одночасно задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКУЛАБ ЦЕНТР» копію наказу № 3010/1-ктр від 30.10.2024; копію наказу № 1802/5-ктр від 18.02.2025; довідку про доходи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , за весь період роботи в ТОВ «ЕСКУЛАБ ЦЕНТР»; довідку про нараховану та виплачену/невиплачену заробітну плату, а також інші платежі, проведені в день звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , з роботи з ТОВ «ЕСКУЛАБ ЦЕНТР».

04.06.2025 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи 05.06.2025 о 10:30 без її участі та без участі позивача.

Представник відповідача у судове засідання 05.06.2025 о 10:30 не з`явився, повідомлений про розгляд справи у встановленому законом порядку.

Суд ухвалив відкласти розгляд справи на 01.07.2025 для повторного виклику відаповідача.

25.06.2025 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи 01.07.2025 о 12:00 без її участі та без участі позивача.

01.07.2025 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 01.07.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено додаткові пояснення до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 01.07.2025 о 12:00 не з`явився, повідомлений про розгляд справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що в позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 01.11.2024 по 18.02.2025 позивач перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ЕСКУЛАБ ЦЕНТР», що підтверджується записом № 11 від 01.11.2024 про прийняття на роботу та записом № 12 від 18.02.2025 про звільнення з роботи, які зроблені в трудовій книжні серії НОМЕР_1 від 14.12.2012 (а. с. 17).

Позивачем надано копію скриншоту з сайту Пенсійного фонду України, з якого вбачається надходження від ТОВ «ЕСКУЛАБ ЦЕНТР» заробітної плати за січень 2025 року у розмірі 6 538,46 грн та за лютий 2025 року у розмірі 13 839,16 грн.

Для встановлення обставин справи судом зроблено витяг з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозвйнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податкрвій декларації про майновий стан і доходи, за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року вбачається надходження від ТОВ «ЕСКУЛАБ ЦЕНТР» заробітної плати за листопад 2024 року у розмірі 10 109,01 грн та за грудень 2024 року у розмірі 9 211,96 грн. За період з 1 кварталу 2025 року по 3 квартал 2025 року надходження від ТОВ «ЕСКУЛАБ ЦЕНТР» заробітної плати за січень 2025 року у розмірі 6 538,46 грн та за лютий 2025 року у розмірі 13 839,16 грн (зазначено дату звільнення з роботи 18.02.2025).

Враховуючи той факт, що в матеріалах справи відсутні докази нарахування відповідачем позивачу заробіної плати у розмірі 37 840,52 грн, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (частина перша статті 21 Закону України "Про оплату праці").

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється, крім іншого, на підставі законодавчих та інших нормативних актів, колективних договорів.

Відповідно до статті 115 Кодексу законів про працю України - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За загальним правилом заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Згідно з ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

З витягу з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податкрвій декларації про майновий стан і доходи вбачається виплата ОСОБА_1 заробітної плати від ТОВ "ЕСКУЛАБ ЦЕНТР" в день її звільнення 18.02.2025 у розмірі 13 839,16 грн.

Отже, доказів наявності у ТОВ "ЕСКУЛАБ ЦЕНТР" заборгованості перед ОСОБА_1 щодо нарахованої та невиплаченої заробітної плати за відпрацьований період з 01.01.2025 по 18.02.2025, а також невиплаченої компенсації за невикоритану відпустку тривалістю 7 календарних днів матеріали справи не містять.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму невиплаченої компенсації за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.1. ст. 24 Закону України "Про відпустки" та ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно пункту 7 розділу IV Порядку розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Позивачем не надано довідки про невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей, оскільки у вказаний період позивач працювала за сумісництвом в ПРАТ «СК «УНІКА», що підтверджується витягом з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації, вбачається виплата ОСОБА_1 заробітної плати від ПРАТ «СК «УНІКА» у грудні 2024 року у розмірі 5 454,55 грн, у січні 2025 року 16 001,35 грн.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність у відмови у задоволенні позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про відпустки», ст. ст. 97,115, 116 КЗпП України, ст. ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 133, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСКУЛАБ ЦЕНТР" про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.07.2025.

Суддя: