ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Київ

справа № 607/2625/24

провадження № 61-13385св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Науково-дослідний центр судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Пньов Петро Олександрович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2024 року у складі судді Черніцької І. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 серпня 2024 рокуу складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірського Б. О., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог позову

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України (далі - НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ) в порядку захисту прав споживача, в якому просив:

розірвати договір № 08/05 від 18 травня 2023 року, укладений між НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ та адвокатом Пньовим П. О.;

стягнути з НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ на свою користь 60 223,00 грн вартості проведеної експертизи, неустойку у розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожен день прострочення станом на дату ухвалення судового рішення та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02 травня 2023 року між адвокатом Пньовим П. О. та ним було укладено договір про надання правової допомоги № 1051836 про захист честі, гідності та ділової репутації і пов`язаних із цим інших правовідносин.

На виконання умов цього договору, 11 травня 2023 року адвокат Пньов П. О. звернувся до НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ з клопотанням про проведення судової експертизи.

18 травня 2023 року між адвокатом Пньовим П. О. та НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ було укладено договір № 08/05 про надання послуг.

30 червня 2023 року судовими експертами складено висновок № 196/1/23 за результатами проведення судової комісійної комп`ютерної-технічної експертизи у справі № 587/2051/18, який був надісланий замовнику 27 липня 2023 року і отриманий ним 01 серпня 2023 року.

Однак, позивач вважає, що цей висновок не відповідає ні клопотанню про проведення експертизи, ні вимогам чинного законодавства України, складений з помилками, які унеможливлюють його використання у якості доказу.

Позивач вважає, що експерти ухилились від надання відповідей на поставлені питання, ввели в оману щодо обсягу експертогодин, необхідних для проведення дослідження за однотипними питаннями, та щодо вартості наданих послуг.

Також позивач вважає, що внаслідок тривалого невиконання умов договору йому завдано моральну шкоди, яку він оцінює у 10 000,00 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних тадопустимих доказів, якібсвідчили про істотне порушення відповідачем умов договору від 18 травня 2023 року № 08/05 про проведення експертизи, укладеного між НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ та адвокатом Пньовим П.О., а тому правові підстави для задоволення вимог позивача про розірвання договору відсутні.

У зв`язку з відсутністю правових підстав для розірвання договору, підстав для задоволення інших позовних вимог також немає.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Пньова П. О. звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пньов П. О. залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2024 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Пньов П. О.,подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

07 листопада 2024 року НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

28 жовтня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 02 травня 2023 року між адвокатом Пньовим П. О. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 1051836 про захист честі, гідності та ділової репутації і пов`язаних із цим інших правовідносин.

11 травня 2023 року адвокат Пньов П. О., на підставі договору про надання правової допомоги № 1051836 від 02 травня 2023 року, при здійсненні представництва інтересів ОСОБА_1 звернувся до НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ із клопотання про проведення судової комп'ютерно-технічної експертизи та надання за її результатами висновку з 18-ти питань.

18 травня 2023 року між НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ (Виконавець) та адвокатом Пньовим П. О. (Замовник) укладено договір за № 08/05, згідно умов якого Замовник доручає, а Виконавець прийняв на себе зобов`язання надати послуги за клопотанням про проведення експертизи адвоката Пньова П. О. в особі представника ОСОБА_1 у порядку та на умовах, передбачених цим договором, а Замовник- оплатити вартість цих послуг (пункт 1.1).

У відповідності до пункту 1.4 вказаного договору результати послуг Виконавець оформлює як висновок судової експертизи.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором (пункт 4.2 договору).

Згідно з умовами пунктів 2.1, 2.1.1. договору, сторони погодили, що загальна вартість послуг, передбачених розділом 1 договору, визначена сторонами у додатку № 1 до договору, який є невід`ємною частиною договору. Виконавець з огляду на обсяг та складність завдання замовника, самостійно визначає кількість експертогодин, необхідних для проведення дослідження.

Замовник зобов`язуваний не пізніше трьох робочих днів з моменту одержання від Виконавця акту приймання-передачі наданих послуг підписати цей акт та направити його на адресу Виконавця, або ж направити Виконавцю письмову вмотивовану відмову від приймання наданих послуг (пункт 2.4. договору).

У випадку неодержання від Замовника у вказаний термін оформленого акту чи вмотивованої відмови від прийняття наданих послуг, акт вважається підписаним Замовником, а зобов`язання Виконавця за даним актом виконаним належним чином в повному обсязі (пункт 2.5. договору).

Згідно з умовами пункту 6.4 договір може бути розірваний за угодою сторін; виконавцем в односторонньому порядку у випадку несплати замовником вартості послуг у терміни, передбачені пунктом 2.2 цього договору та у разі ненадання додаткових матеріалів, необхідних для здійснення послуг; за інших обставин, передбачених цим договором; за настання обставин, передбачених чинним законодавством України.

Згідно додатку № 1 до договору № 08/05 від 18 травня 2023 року (Специфікація), сторони погодили вартість послуг з проведення експертизи у розмірі 60 222,96 грн.

Вказаний додаток підписаний адвокатом Пньовим П. О.

На виконання приписів пункту 2.2 договору № 08/05 позивачем на рахунок відповідача було перераховано 60 223 грн згідно квитанцій № 29 від 22 травня 2023 року та № 18 від 24 травня 2023 року.

Проведення судової комп'ютерно-технічної експертизи було доручено кваліфікованим судовим експертам, які повідомлені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, будь-яких порушень порядку проведення експертиз не встановлено.

30 червня 2023 року за результатами судової комісійної комп`ютерно-технічної експертизи складено висновок експертів № 196/1/23, який містить дослідження та відповіді з 18-ти питань, поставлених Замовником. Вказаний висновок 14 липня 2023 року супровідним листом № 638/648-25-23/4 НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МЮУ направлено адвокату Пньову П.О.

Відповідачем 30 червня 2023 року складено акт № 196/1/23 здачі-приймання висновку експертів № 196/1/23 щодо встановлення вартості виконаних робіт, в якому зазначено, що висновок направлено замовнику і зазначено, що якщо протягом 15 днів з дати відправлення акту, останній не буде повернутий до НДЦСЕ з питань інтелектуальної власності, то висновок вважається прийнятий замовником.

30 червня 2023 року складено акт приймання передачі наданих послуг, відповідно до якого встановлено, що послуги з проведення експертизи, передбачені договором, виконані виконавцем у встановлені строки у повному обсязі та з дотриманням інших умов договору. Сторони претензій одна до одної не мають

Вказані акти не підписані Замовником, оскільки Пньов П. О. 03 серпня 2023 року звернувся до відповідача з претензією, де вказав, що експертами не дотримано вимог чинного законодавства щодо здійснення повного дослідження, надання обґрунтованого та об`єктивного письмового висновку на поставлені питання та відповідно не виконано умови Договору від 18 травня 2023 року.

03 серпня 2023 року відповідачем надіслано Пньову П. О. відповідь на вищезазначену претензію, в якому вказано, що висновок експертів № 196/1/23 від 30 червня 2023 року відповідає вимогам закону, а в разі потреби, позивач має право звернутись з клопотанням про призначення повторної чи комісійної експертизи.

У серпні 2023 року адвокат Пньов П. О. звернувся до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України із клопотання про проведення судової компютерно-технічної експертизи. При цьому зазначив, що здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 щодо захисту честі, гідності та ділової репутації у кримінальному провадженні № 0000587 від 16 травня 2023 року за частиною четвертою статті 358, статтею 356 КК України, у якості представника потерпілого. З метою отримання доказів на захист честі, гідності і спростування недостовірної інформації, притягнення винних у кримінальному провадженні, є необхідність у проведенні комп`ютерно-технічної експертизи.

04 вересня 2023 року отримано висновок експерта за № СЕ-19/121-23/18225-КТ.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво).

Вирішальне значення для застосування положення частини другої статті 651 ЦК України має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 (провадження № 61-9459св20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлено, що 11 травня 2023 року адвокат Пньов П. О., на підставі договору про надання правової допомоги № 1051836 від 02 травня 2023 року, при здійсненні представництва інтересів ОСОБА_1 звернувся до НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ із клопотання про проведення судової комп'ютерно-технічної експертизи та надання за її результатами висновку з 18-ти питань.

18 травня 2023 року між НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ (Виконавець) та адвокатом Пньовим П. О. (Замовник) укладено договір за № 08/05, згідно умов якого Замовник доручає, а Виконавець прийняв на себе зобов`язання надати послуги за клопотанням про проведення експертизи адвоката Пньова П. О. в особі представника ОСОБА_1 у порядку та на умовах, передбачених цим договором, а Замовник- оплатити вартість цих послуг (пункт 1.1).

У відповідності до пункту 1.4 вказаного договору результати послуг Виконавець оформлює як висновок судової експертизи.

30 червня 2023 року за результатами судової комісійної комп`ютерно-технічної експертизи складено висновок експертів № 196/1/23, який містить дослідження та відповіді з 18-ти питань, поставлених Замовником. Вказаний висновок 14 липня 2023 року супровідним листом № 638/648-25-23/4 НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МЮУ направлено адвокату Пньову П.О.

Дослідивши наявні докази та надавши їм оцінку, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем не доведено наявність істотного порушення відповідачем умов договору від 18 травня 2023 року, укладеного між НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МУЮ та адвокатом Пньовим П. О. за № 08/05 про проведення експертизи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог пророзірвання договору з надання послуг.

Оскільки відсутні правові підстави для розірвання договору, підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, також немає.

Посилання заявника на те, що він не замовляв проведення комісійної експертизи та потреби в її проведенні не було,колегія суддів Верховного Суду вважає безпідставними, оскільки згідно зпунктом 1.2.13 Інструкцїі про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі - Інструкція), комісія експертів може утворюватися як органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), так і керівником експертної установи.

Твердження заявника про невідповідність висновкуексперта колегія суддів відхиляє, оскільки проведення експертизи було доручено кваліфікованим судовим експертам, які повідомлені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок.

При цьому судовий експерт не може нести відповідальність за подальше використання висновку експерта, оскільки завданням судового експерта є проведення незалежного, об`єктивного і повного дослідження з метою надання висновку з питань, що потребують спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо. Це дослідження проводиться на основі спеціальних знань експерта про матеріальні об`єкти, явища та процеси, які містять інформацію про певні обставини.

Результатом експертизи є письмовий висновок, що містить опис проведеного дослідження, обґрунтовані відповіді на поставлені питання та висновки експерта.

Висновок експертів № 196/1/23від 30 червня 2023 року містить як опис проведеного дослідження, так і достатньо обґрунтовані відповіді на всі поставлені замовником питання та висновки експерта.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Саме по собі посилання на справи з подібними правовідносинами, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм процесуального права. При цьому, питання щодо подібних правовідносин вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 403, 410, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Пньовим Петром Олександровичем,залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 серпня2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов