КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9785/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційноюскаргою Медіакомпанії «Дойче Велле» (Media Company «Deutschewelle») в особі представництва «Дойче Велле», поданої адвокатом Крат Вірою Федорівною, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., повне судове рішення складено 01 березня 2025 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Медіакомпанії «Дойче Велле» (MediaCompany «Deutschewelle») в особі представництва «ДойчеВелле», ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання недостовірною та спростування недостовірної інформації, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання недостовірною та спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті видання «The New York Times» англійською мовою за відповідним посиланням опубліковано статтю про позивача.

На наступний день ІНФОРМАЦІЯ_11 року видання «Deutsche welle» на своєму веб-сайті за відповідним посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 із посиланням на статтю видання «The New York Times» від ІНФОРМАЦІЯ_12 року опублікувало українською мовою статтю під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме:

«ІНФОРМАЦІЯ_13».

Вказує, що поширена інформація не є оціночними судженням та вона не є дослівним відтворенням матеріалів, поширених іншим зареєстрованим медіа. Зокрема, у порівнянні перекладу статті «The New York Times» від ІНФОРМАЦІЯ_12 року та статті «Deutsche welle» від ІНФОРМАЦІЯ_11 року, починаючи з назви та по тексту висловлювань не вбачається повного копіювання Медіакомпанією «Дойче Велле» (MediaCompany «Deutschewelle») інформації, поширеної іншим виданням «The New York Times».

Висновком експерта підтверджено, що вказаний по змісту статті відповідача заголовок та інша інформація є негативною і стосується позивача та є фактичним твердженням. Відповідач у спірній статті із посиланням на всесвітньо відоме видання висловлює негативну інформацію щодо позивача з метою максимального привернення уваги до себе, тобто інформації, яку інше видання не наводило.

Автором вказаної статті зазначено ОСОБА_7 , а вказаною сторінкою у фейсбуці безумовно користується Медіакомпанія «Дойче Велле» (MediaCompany «Deutschewelle»). Вказана інформація була доведена до необмеженого кола осіб в мережі інтернет та носить образливий характер щодо позивача, як колишнього політика та публічного діяча, а наявні під нею коментарі переважно є негативними.

Зазначає, що позивач є керівником об`єднання організації роботодавців «Національна асоціація оборонної промисловості України», відповідачі публікують спірну статтю і поширюють оспорювану інформацію великому колу осіб в мережі інтернет. Вказана публікація швидко набрала переглядів і одночасно викликала негативну реакцію у користувачів мережі щодо позивача, що паплюжить його авторитет як керівника Об`єднання, яке продовжує діяти в галузі оборонної промисловості, порушує його право на недоторканність ділової репутації.

Висловлювання про позивача носять стверджувальний характер. Медіакомпанія «Дойче Велле» (MediaCompany «Deutschewelle») створила умови для розміщення вказаної інформації в мережі Інтернет.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яку створено та поширено відповідачами на інформаційному ресурсі (веб-сайті) www.dw.com у мережі Інтернет у публікації (статті) від ІНФОРМАЦІЯ_1 під заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_2 ", а саме:

o інформацію, яка міститься у вказаному заголовку наступного змісту: " ІНФОРМАЦІЯ_2 ";

o інформацію, яка міститься у тексті вказаної публікації (статті) наступного змісту: " ІНФОРМАЦІЯ_14", - пише видання.

Більшість грошей на зброю надходить із європейської допомоги. Європейські та американські чиновники приватно кажуть, що особи на кшталт ОСОБА_1 є однією з причин, через яку американський та британський уряди купують боєприпаси для України, а не просто передають гроші, зазначає видання.

ОСОБА_5 був депутатом Верховної Ради кількох скликань - востаннє з 2014 до 2019 року від партії "Народний фронт", головував у парламентському комітеті з питань національної безпеки і оборони. 2019 року щодо нього поновили кримінальну справу через поранення у 2016 році жителя Київської області з особистої зброї. У 2021 році потерпілий відмовився від позовних вимог через отримання компенсації, а суд виправдав ОСОБА_1 за пред`явленими йому обвинуваченнями.

- зобов`язати відповідача протягом п`яти днів, з дня набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду цієї позовної заяви, спростувати поширену ним недостовірну інформацію про позивача шляхом розміщення в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі (веб-сайті): www.dw.com (на тій самій веб-сторінці або у тому самому розділі веб-сайту з оригінальною публікацією) у аналогічний спосіб тому, у який ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем було поширено публікацію (статтю) під заголовком: "ІНФОРМАЦІЯ_2 " резолютивної частини рішення суду у справі розглянутій на підставі цього позову, не допускаючи при цьому власних коментарів, із забезпеченням вільного доступу до спростування без вимоги внесення паролів та/або кодів тощо, під заголовком "Спростування недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 "

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати із сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривень та витрати понесені у зв`язку із замовленням експертного висновку №1959-Е в розмірі 47 330,00 гривень.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, розміщену та поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 виданням « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на веб-сайті за відповідним посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 у мережі інтернет під заголовком «NYT: ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме:

- інформацію у вказаному заголовку наступного змісту « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

- ІНФОРМАЦІЯ_20;

- ОСОБА_8 назвав його "бандитом" під час однієї з пресконференцій у 2019 році.

Зобов`язано Медіакомпанію «Дойче Велле» (Media Company «Deutsche welle»), місцезнаходження : АДРЕСА_1) в особі представництва «Дойче Велле», податковий номер 26634854, місцезнаходження: 01001, Україна, місто Київ, вулиця Бориса Грінченка, будинок 2, квартира 6, опублікувати на своєму веб-сайті інтернет-видання ІНФОРМАЦІЯ_6 у тому самому розділі веб-сайту з оригінальною публікацією, що була розміщена та поширена ІНФОРМАЦІЯ_7 , за відповідним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 у мережі інтернет під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (заголовок було змінено ІНФОРМАЦІЯ_8 на « ІНФОРМАЦІЯ_9 ») на тому ж веб-сайті, на тій же мові, під заголовком «Спростування», протягом десяти днів календарних днів з дня набрання рішенням законної сили наступний текст спростування, а саме, що інформація:

- «Україна купує зброю через ОСОБА_1 в рази дорожче»;

- ІНФОРМАЦІЯ_20;

- ОСОБА_8 назвав його "бандитом" під час однієї з пресконференцій у 2019 році є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що порівнюючи зміст спірної публікації відповідачів від ІНФОРМАЦІЯ_11 року (том 1 а.с.38-42) і відповідний матеріал розслідування газети «The New York Times» від ІНФОРМАЦІЯ_12 року (том 1 а.с.13-37) установлено, що відповідачами не було дослівно відтворено спірну інформацію в певній частині по змісту: «Україна купує зброю через ОСОБА_1 в рази дорожче»; ІНФОРМАЦІЯ_20; ОСОБА_8 назвав його "бандитом" під час однієї з пресконференцій у 2019 році є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Щодо спірної інформації суд вказав, що лише її частина стосується позивача, є недостовірною інформацією та її поширення порушує його особисті немайнові права. Зокрема, це заголовок (назва) спірної статті в первинній редакції в період часу з ІНФОРМАЦІЯ_11 року по ІНФОРМАЦІЯ_10 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15» та інша частина спірної інформації по тексту:

«ІНФОРМАЦІЯ_16» .

Суд зробив висновок, що ця частина спірна інформації по тексту є фактичним твердженням, оскільки вона може бути перевірена на предмет її дійсності щодо істинності фактів, така є недостовірною з огляду на те, що фактичних доказів на підтвердження достовірності таких висловлювань стороною відповідачів суду надано не було.

Щодо інформації в частині: « ОСОБА_8 назвав його "бандитом" під час однієї з пресконференцій у 2019 році» суд зазначив, що саме її було розповсюджено відповідачами.

Суд зазначив, що з наявного в матеріалах справи та у відкритому доступі в мережі інтернет і дослідженого судом відеозапису виступу Президента В.Зеленського на вказаній пресконференції, убачається, що Президент не стверджував, що позивач є злочинцем, а зазначив, що це скажуть люди. З огляду на конструкцію обговорення особи позивача з боку Президента не мало місце констатації факту того, що ОСОБА_6 є «злочинцем» чи «бандитом».

Суд зробив висновок, що викладена інформація в порушення вимог статті 43 Закону України «Про медіа» викладена не точно по відношенню до першоджерела і не відповідає дійсності.

Зокрема, відповідачами було зроблено категоричні і негативні твердження про позивача із врахуванням змісту вказаного розслідування газети «The New York Times» від ІНФОРМАЦІЯ_12 року у переказі із спотворенням суті відтворених матеріалів.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині задоволених вимог, адвокатом Крат В.Ф., яка діє в інтересах Медіакомпанії "Дойче Велле" (Media Company «Deutschewelle») в особі представництва «Дойче Велле», подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосував статтю 277 Цивільного кодексу України, статтю 30 Закону України "Про інформацію", статтю 43 Закону України "Про медіа".

Вказує, що судом вірно встановлено, що під час розгляду справи судом 21.10.2024 року відповідачем Медіакомпанія "Дойче Велле" було змінено заголовок статті «ІНФОРМАЦІЯ_15» на «ІНФОРМАЦІЯ_17». Тобто, відповідачем Медіакомпанія "Дойче Велле" вже спростовано цю інформацію. Повторне спростування не ґрунтується на чинному законодавстві.

Зазначає, що суд не мотивував, чому самостійного спростування недостатньо для захисту прав позивача. Мета спростування ? повідомлення про недостовірність інформації. Очевидно, що така мета досягається при співставленні спростованого тексту зі спростуванням. При спростуванні чинне законодавство не передбачає зазначення, окрім недостовірності, інших відомостей.

Звертає увагу, що той факт, що саме через позивача Україна купує зброю підтверджується публікацією The New York Times, до якої позов не заявлено: "ІНФОРМАЦІЯ_18",-сказав пан ОСОБА_9 (заступник міністра оборони).

В інтерв`ю виданню Європейська правда ІНФОРМАЦІЯ_19 року позивач чітко вказав: "ІНФОРМАЦІЯ_19».

Звертає увагу, що судом не надано оцінку цим доводам відповідача на спростування позовних вимог.

Щодо визнання недостовірною інформації: "ІНФОРМАЦІЯ_20"; " ОСОБА_8 назвав його "бандитом" під час однієї з пресконференцій у 2019 році" вказує, що відповідачі переказали без спотворення статтю видання The New Times, до якої претензій позивач немає.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року в частині задоволених вимог скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

07 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Негієвича І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на апеляційну скаргу.

Вказує, що 21 жовтня 2024 року Медіакомпанія "Дойче Велле" (Media Company «Deutschewelle») в особі представництва «Дойче Велле» дійсно змінила назву спірної статті, але спростування ні в юридичному, ні в морфологічному розумінні фактично не відбулось. Відповідач не вказав, що опубліковане ним ІНФОРМАЦІЯ_11 року твердження «Україна купує зброю через ОСОБА_1 в рази дорожче» є недостовірним і він його спростовує, не зазначив яка інформація не відповідає дійсності. А отже, є очевидним, що спростування недостовірної інформації не відбулось.

Вказує, що The New York Times є іноземним медіа, Медіакомпанія "Дойче Велле" (Media Company «Deutschewelle») в особі представництва «Дойче Велле» при публікації ІНФОРМАЦІЯ_11 року спірної статті з посиланнями на статтю The New York Times від ІНФОРМАЦІЯ_12 року, був зобов`язаний керуватись саме стандартами приписів пункту 1 частини 1 статті 117 Закону України "Про медіа", де визначено, що інформація повинна бути точним за змістом відтворенням оригінальних матеріалів іноземного медіа з посиланням на них.

Так, The New York Times у своїй статті від ІНФОРМАЦІЯ_12 року жодного разу не зазначило, що "ІНФОРМАЦІЯ_20".

Щодо фрази « ОСОБА_8 назвав його "бандитом" під час однієї з пресконференцій у 2019 році», то саме такої тотожної за змістом фрази також немає у статті The New York Times.

Посилається на висновок експерта від 05 серпня 2024, доданий позивачем до позовної заяви, та вказує, що такий є підтвердженням того, що спірна стаття Медіакомпанія "Дойче Велле" (Media Company «Deutschewelle») в особі представництва «Дойче Велле» на відміну від статті The New York Times містить в собі лише негативну інформацію публічного характеру щодо позивача. Уважає, що це зроблено Медіакомпанія "Дойче Велле" (Media Company «Deutschewelle») в особі представництва «Дойче Велле» навмисно, а отже будь-які посилання на статтю The New York Times не є належно здійсненими з огляду на приписи статей 43 та 117 Закону України "Про медіа".

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні адвокат Крат В.Ф., яка діє в інтересах Медіакомпанії «Дойче Велле» (Media Company «Deutsche welle») в особі представництва «Дойче Велле» та ОСОБА_2 , підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

Адвокат Негієвич І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , в судовому засіданні просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів - адвоката Крат В.Ф., представника позивача - адвоката Негієвича І.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_12 року на сайті видання «The New York Times» англійською мовою за відповідним посиланням було опубліковано статтю про позивача.

На наступний день ІНФОРМАЦІЯ_11 року видання «Deutsche welle» на своєму веб-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 із посиланням на статтю видання «The New York Times» від ІНФОРМАЦІЯ_12 року опублікувало українською мовою статтю під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_2 » наступного змісту:

«Американське видання стверджує, що через повномасштабне вторгнення Росії в Україну, Київ був змушений звернутися до колишнього народного депутата ОСОБА_3 , який має зв`язки на ринку зброї. Компанія, пов`язана з колишнім народним депутатом України ОСОБА_4 , з початку повномасштабної війни росії проти України в сотні разів збільшила продаж зброї українським військовим. Про це у неділю, 13 серпня, повідомляє газета The New York Times із посиланням на своє розслідування.

ІНФОРМАЦІЯ_20. Президент Володимир Зеленський назвав його "бандитом" під час однієї з пресконференцій у 2019 році. Однак, за даними NYT, пов`язана з ОСОБА_1 компанія Ukrainian Armored Technology, за підсумками 2022 року збільшила продаж зброї Збройним силам України з 2,8 мільйона доларів до понад 350 мільйонів. Вона перепродає гранати, артилерійські снаряди та ракети через трансєвропейську мережу посередників. "З кожною угодою ціни зростають (...) доти, доки кінцевий покупець, українські військові, не заплатять найбільше", - пише видання. Більшість грошей на зброю надходить із європейської допомоги. Європейські та американські чиновники приватно кажуть, що особи на кшталт ОСОБА_1 є однією з причин, через яку американський та британський уряди купують боєприпаси для України, а не просто передають гроші, зазначає видання. ОСОБА_5 був депутатом Верховної Ради кількох скликань - востаннє з 2014 до 2019 року від партії "Народний фронт", головував у парламентському комітеті з питань національної безпеки і оборони. 2019 року щодо нього поновили кримінальну справу через поранення у 2016 році жителя Київської області з особистої зброї. У 2021 році потерпілий відмовився від позовних вимог через отримання компенсації, а суд виправдав ОСОБА_1 за пред`явленими йому обвинуваченнями».

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно положень статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1 роз`яснено, що фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому, суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь ? особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1 у пункті 6 Постанови Пленуму, позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Відповідно до пункту 15 вказаної Постанови Пленуму при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Щодо факту поширення інформації, то під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1 зазначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно із частиною 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до частини 1, пунктів 1, 3 частини 7 статті 43 Закону України «Про медіа» особа, яка вважає, що суб`єктом у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа щодо неї було поширено відомості, які не відповідають дійсності (викладені неповно чи неточно) та принижують її честь, гідність чи ділову репутацію, має право вимагати спростування недостовірної інформації або реалізації права на відповідь.

Крім випадків, передбачених частиною 6 цієї статті, суб`єкт у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа має право відмовити в поширенні спростування з наданням обґрунтованої письмової відповіді, якщо: поширена інформація є оціночними судженнями або він має достатні докази того, що поширена ним інформація відповідає дійсності, достатньо повно та точно відображає факти, про які йдеться; поширена інформація є дослівним відтворенням матеріалів, поширених іншим зареєстрованим медіа або медіа, щодо якого не існує вимог обов`язкової реєстрації, за наявності інформації про осіб, що здійснюють редакційний контроль, їх місцезнаходження та діючі контакти з посиланням на таке медіа.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 117 Закону України "Про медіа" суб`єкти у сфері медіа та їх працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, забороненої цим Законом, а також інформації, що не відповідає дійсності, порушує права і законні інтереси особи, якщо ця інформація є дослівним або у переказі без спотворення суті відтворенням матеріалів, опублікованих іншим зареєстрованим медіа, або точним за змістом відтворенням оригінальних матеріалів іноземного медіа з посиланням на них.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Щодо доводів апеляційної скарги в тій частині, що скаржником вже спростовано інформацію, викладену ІНФОРМАЦІЯ_11 року в заголовку статті «ІНФОРМАЦІЯ_15», шляхом самостійної зміни 21 жовтня 2024 року такого заголовку на «NYT: Україна купує зброю через посередників*» та шляхом додавання у кінці статті розшифрування зірочки такими поясненнями: «*Перший варіант заголовка ("ІНФОРМАЦІЯ_15") змінено через відсутність у цитованій статті The New York Times конкретної кількісної оцінки здорожчання зброї, придбаної за участі посередників», апеляційний суд зазначає, що наведене фактично свідчить про визнання відповідачем факту того, що у викладеному ІНФОРМАЦІЯ_11 року заголовку статті «ІНФОРМАЦІЯ_15» наявна недостовірна інформація.

Апеляційний суд зазначає, що наведене не є способом спростування інформації у розумінні чинного законодавства, відтак є помилковим твердження скаржника про те, що суд першої інстанцій, ухвалюючи рішення про спростування інформації, викладеної відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_11 року в заголовку статті «ІНФОРМАЦІЯ_15», вчинив повторне спростування.

В частині 1 статті 43 Закону України «Про медіа» визначено, що особа, яка вважає, що суб`єктом у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа щодо неї було поширено відомості, які не відповідають дійсності (викладені неповно чи неточно) та принижують її честь, гідність чи ділову репутацію, має право вимагати спростування недостовірної інформації або реалізації права на відповідь.

Згідно частини 4 вказаної статті визначено, що обсяг спростування або відповіді має бути достатнім для донесення позиції заявника і не може перевищувати обсяг поширеної інформації.

В пунктах 1 та 2 частини 6 приведеної статті вказано, що суб`єкт у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа має право відмовити в поширенні спростування або відповіді у таких випадках: обсяг спростування або відповіді, який вимагає поширити заявник, перевищує обсяг поширеної інформації, а заявник відмовився скорочувати спростування або відповідь до обсягу, визначеного частиною четвертою цієї статті, або не відповів на таку пропозицію суб`єкта у сфері медіа; інформація, яку вимагає поширити заявник, виходить за межі предмета, щодо якого надається спростування або відповідь, не обмежується спростуванням та/або коментуванням інформації, яку заявник вважає недостовірною, а заявник відмовився змінювати спростування або відповідь чи не відповів на таку пропозицію суб`єкта у сфері медіа.

Згідно пунктів 1 та 3 частини 7 цієї статті визначено, що крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті, суб`єкт у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа має право відмовити в поширенні спростування з наданням обґрунтованої письмової відповіді, якщо: поширена інформація є оціночними судженнями або він має достатні докази того, що поширена ним інформація відповідає дійсності, достатньо повно та точно відображає факти, про які йдеться; поширена інформація є дослівним відтворенням матеріалів, поширених іншим зареєстрованим медіа або медіа, щодо якого не існує вимог обов`язкової реєстрації, за наявності інформації про осіб, що здійснюють редакційний контроль, їх місцезнаходження та діючі контакти з посиланням на таке медіа.

В частинах 10, 11 та 14 статті 43 Закону України «Про медіа» визначено, що текст спростування або відповіді в друкованому медіа має бути набрано тим самим шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" або "Відповідь" на тому місці шпальти, в якому наводилася інформація, щодо якої надійшла заява про спростування або реалізацію права на відповідь.

Поширення спростування або відповіді в онлайн-медіа має відбуватися у спосіб, максимально наближений до способу поширення інформації, щодо якої надійшла заява про спростування або реалізацію права на відповідь (у тому самому обсязі, на тій самій веб-сторінці або у тому самому розділі веб-сайту тощо). Якщо спростування або відповідь неможливо розмістити на одній веб-сторінці з оригінальною публікацією, суб`єкт у сфері онлайн-медіа має забезпечити перехресні посилання між відповідними публікаціями та розмістити поряд з оригінальним матеріалом повідомлення про те, що інформація з цієї публікації була спростована або стала предметом реалізації права на відповідь.

У спростуванні або відповіді має бути зазначено, яка інформація не відповідає дійсності (викладена неповно чи неточно), коли і в якій програмі чи публікації вона була поширена.

У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

За обставин цієї справи слід враховувати, що відповідачами не було надруковано заголовку "Спростування", а також не опубліковано тексту спростування, в якому б чітко було вказано, яка інформація щодо позивача не відповідає дійсності (викладена неповно чи неточно), коли і в якій програмі чи публікації така інформація була відповідачами поширена.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що вільна зміна відповідачами 21 жовтня 2024 року (після звернення позивача до суду) назви спірної статті без зазначення заголовку "Спростування" та без повного та достатнього роз`яснення того, що інформація про позивача, викладена в заголовку статті, не відповідає дійсності, належним чином не захищає права позивача, адже така інформація була опублікована та перебувала у вільному доступі в період з ІНФОРМАЦІЯ_11 року по 21 жовтня 2024 року і на 22 жовтня 2024 року, так само як і на 19 лютого 2025 року (дата ухвалення рішення судом першої інстанції), отже не є належно самостійно спростованою відповідачами.

Окрім того, на підтвердження своєї позиції скаржник посилається на те, що The New York Times підтверджено той факт, що саме через позивача Україна купує зброю. Разом з тим, відповідачами 21 жовтня 2024 року не було вказано про те, що твердження, що Україна купує зброю через ОСОБА_1 саме в рази дорожче, не відповідає дійсності, тобто, спростування цього факту не відбулось.

В інтерв`ю Європейській правді від ІНФОРМАЦІЯ_19 року, на яке посилається скаржник, також відсутні твердження позивача про те, що Україна купує зброю через нього в рази дорожче.

Аналізуючи наведені приписи Закону України «Про медіа», роз`яснення , наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», апеляційний суд приходить до висновку, що зміна відповідачами 21.10.2024 назви спірної статті та додавання розшифрування зірочки не можна уважати спростуванням у розумінні діючих норм законодавства ані за формою, ані по суті, отже слід констатувати, що судом першої інстанції не здійснено повторного спростування.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що фрази: «ІНФОРМАЦІЯ_20.» та «ІНФОРМАЦІЯ_21.», які суд першої інстанції визнав недостовірною інформацію та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, на твердження скаржника переказано відповідачами без спотворення, відхиляються апеляційним судом.

Цитуючи заголовок розслідування газети «The New York Times» від ІНФОРМАЦІЯ_22 року наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_23».

При цьому апеляційний суд констатує, що спірна стаття відповідачів після негативного щодо позивача твердження «ІНФОРМАЦІЯ_21» не продовжує одразу таке твердження фразою: «ІНФОРМАЦІЯ_24», як то викладено у статті The New York Times, що свідчить про спотворення відповідачами суті, яка первісно закладалась The New York Times у назву своєї статті, отже, відповідно, такі твердження мають різне сприйняття викладеного тексту читачем.

Апеляційний суд зазначає, що пунктом 1 частини 1 статті 117 Закону України «Про медіа» встановлені підвищені стандарти та вимоги, якщо здійснюється відтворення оригінальних матеріалів іноземного медіа.

Так, частиною 1 статті 117 Закону України «Про медіа» визначено про зняття відповідальності за поширення інформації, забороненої Законом України «Про медіа», а також інформації, що не відповідає дійсності, порушує права і законні інтереси особи, у випадку, якщо ця інформація, зокрема, є дослівним або у переказі без спотворення суті відтворенням матеріалів, опублікованих іншим зареєстрованим медіа, або точним за змістом відтворенням оригінальних матеріалів іноземного медіа з посиланням на них.

Пунктом 3 частини 7 статті 43 Закону України «Про медіа» передбачена можливість відмови в поширенні спростування, зокрема, якщо поширена інформація є дослівним відтворенням матеріалів, поширених іншим зареєстрованим медіа.

Наведене вказує на те, що пункт 1 частини 1 статті 117 Закону України «Про медіа» має більш підвищений стандарт (вимогу), якщо мова йде саме про відтворення оригінальних матеріалів іноземного медіа і цей стандарт прописаний як: точне за змістом відтворенням оригінальних матеріалів іноземного медіа з посиланням на них. Тоді як, якщо мова йде про українські медіа, то стандарт є більш «м`яким» та звучить так: дослівне або у переказі без спотворення суті відтворенням матеріалів.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що фрази «ІНФОРМАЦІЯ_20.» та «ІНФОРМАЦІЯ_21.» відсутні в такому вигляді у статті The New York Times, яке є іноземним медіа.

Посилання скаржника на інтерв`ю позивача «Економічній правді» ІНФОРМАЦІЯ_19 року в частині надання відповіді позивача на запитання журналіста: «ІНФОРМАЦІЯ_25», не спростовує того факту, що спірна стаття відповідачів фразою: «ІНФОРМАЦІЯ_21.» спотворена та неповно передала назву статті The New York Times, а також не спростовує того факту, що ОСОБА_12 не називав позивача ані злочинцем, ані бандитом.

Отже, відповідачами порушено приписи частини 1 статті 117 Закону України «Про медіа» (точне за змістом відтворенням оригінальних матеріалів іноземного медіа з посиланням на них) та пункту 3 частини 7 статті 43 Закону України «Про медіа» (дослівне відтворенням матеріалів, поширених іншим зареєстрованим медіа).

Ураховуючи наведене, колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Медіакомпанії «Дойче Велле» (Media Company «Deutschewelle») в особі представництва «Дойче Велле», подану адвокатом Крат Вірою Федорівною, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 25 липня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова