КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/7196/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Стрижеуса А. М., Саліхова В. В.,

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва в складі судді Мальцева Д. О.

від 09 липня 2024 року

у цивільній справі № 761/10468/24 Шевченківського районного суду міста Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року представник Приватного акціонерного товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, у якому просив стягнути солідарно: заборгованість за надані послуги в загальному розмірі 22 031,38 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири та споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Відповідачі, в порушення умов Договорів та вимог, що передбачені наведеними нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 березня 2021 року по 31 грудня 2023 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконали належним чином, внаслідок чого у останніх утворилася заборгованість у розмірі 20 041,34 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 20 041, 34 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 754, 57 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 3% річних у розмірі 318,07 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 671,97 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено, а тому є помилковими посилання суду першої інстанції на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 09 липня 2024 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету позивача ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги направлялись на адресу зареєстрованого місця проживання, а саме АДРЕСА_1 , однак конверти повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18, рішення 24.02.2022, пункти 11-12) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. Отже, листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).

Таким чином, оскільки поштова кореспонденція була направлена відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на дійсну їх адресу листом рекомендованою кореспонденцією, суд апеляційної інстанції вважає, що в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення позивача про розгляд справи.

Як вбачається із апеляційної скарги, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року оскаржується лише в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних, а тому рішення в частині задоволених позовних вимог, а саме стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 20 041,34 грн, апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із розрахунку за період з березня 2021 року по грудень 2023 року, вбачається, що заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення у відповідачів становить 22 031,38 грн, з яких: 20 041,34 грн основний борг; інфляційна складова боргу - 1 671,97 грн; 3 % річних з простроченої суми - 318,07 грн. При цьому останні нарахування інфляційних втрат та 3% річних були здійснені за листопад 2021 року (а.с. 20).

На час розгляду справи відповідачі не надали доказів ненадання їм послуг або надання послуг неналежної якості, а також доказів щодо сплати заборгованості у добровільному порядку, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачів суми основного боргу у розмірі 20 041,34 грн.

В той же час, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не були враховані положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», а також постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 р. за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», не враховано п. 12, 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3% річних у розмірі 318,07 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 671,97 грн за період з 1 березня 2021 року по 31 грудня 2023 року.

Матеріали справи не містять заперечень проти позовних вимог та аргументів стосовно незгоди з розрахунком позивача щодо розміру 3% річних та інфляційних втрат, відповідно і не містять доказів на спростування розрахунку позивача (контррозрахунку).

Так, загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (530-ІХ від 17 березня 2020 року), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3% річних.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 зазначено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено. Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природою.

У даній справі, що переглядається, позивачем до відповідачів, як солідарних боржників, пред`явлені позовні вимоги про стягнення саме 3 % річних та інфляційних втрат, у зв`язку з несплатою заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Відтак, доводи позивача про наявність правових підстав для нарахування цих складових (3 % річних та інфляційних втрат) ґрунтуються на вимогах закону та приймаються до уваги судової колегії.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно положень Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206, встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні: забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

В той же час, в розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, чітко відображено, що ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснював нарахування інфляційних втрат та 3 % річних до листопада 2021 року (включно) на заборгованість ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг, яка виникла до лютого місяця 2022 року.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Таким чином, підсумовуючи викладене, з відповідачів, підлягає стягненню нараховані інфляційні втрати та 3 % річних на суму заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, за період з березня 2021 року по листопад 2021 року включно у розмірі 318,07 грн 3 % річних та інфляційні втрати у розмірі 1 671,97 грн. Сума цих нарахувань становить 1 990,04 грн (318,07 + 1 671,97).

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками та інфляційними втратами ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині, із прийняттям нової постанови про задоволення позову, стягнувши з відповідачів на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати в загальному розмірі 1 990,04 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову (9,03%) у розмірі 273,43 грн та апеляційної скарги в розмірі 4 542 грн, що в загальному становить 4 815,43 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року в частині відмови у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП невідомо) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» () 3 % річних у розмірі 318,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 671,97 грн та витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 4 815,43 грн.

В решті рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Є. П. Євграфова

А. М. Стрижеус

В. В. Саліхов