П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 року м. Київ

Справа № 752/24773/23

Провадження № 22-ц/824/1812/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна

служба «Респект»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна служба «Респект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ТОВ «Експлуатаційна служба «Респект» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 18 798,42 грн., яка утворилась за період з 26 жовтня 2020 року по 31 березня 2022 року, а також судові витрати.

Позов мотивований тим, що на підставі Договору про передачу житлового будинку секції 6 з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вул. Боженка та АДРЕСА_1 з балансу на баланс від 30 листопада 2017 року секцію №6 багатоповерхового будинку по АДРЕСА_2 , було передано на баланс позивача для здійснення утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до Акту прийому-передачі закінченого будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині АДРЕСА_6 та підземного паркінгу від 30 листопада 2017 року, секцію №6 та підземний паркінг багатоповерхового будинку по АДРЕСА_2 передано на утримання позивача.

26 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуг з утримання паркомісць і споруд у підземному паркінгу. Свої обов`язки по оплаті витрат на утримання паркомісця відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Оскільки в добровільному порядку відповідач не сплачує заборгованість, ТОВ «Експлуатаційна служба «Респект» звернулось до суду за захистом права, яке вважає порушеним, та просить стягнути заборгованість за надані послуги.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.11.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року позов ТОВ «Експлуатаційна служба «Респект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Експлуатаційна служба «Респект» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 18 798,42 (вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім грн. 42 коп.) грн., 2 684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.) грн. судового збору, 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) витрат на правову допомогу.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не сплачує вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла перед позивачем заборгованість.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права та суд неповно з`ясував та встановив обставини справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 було неналежним чином повідомлено про розгляд справи, оскільки судом копія позовної заяви була направлена за адресою: АДРЕСА_4 , хоча позивач знає, що на даний час ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2

Вказує, що позовна заява була подана з порушенням підсудності встановленою ст. 28 ЦПК України.

Зазначає, що договір № 23 про надання послуг з утримання паркомісць і споруд у підземному паркінгу від 26 листопада 2020 року відповідач не підписував та не приймав пропозицію щодо його укладення а тому вказаний договір є нікчемним.

Вказує, що відповідно до договору запропонованою вартістю щомісячної плати за надані експлуатаційні послуги становить 55,14 грн на місяць а не за метр квадратний.

Зауважує, що жодних послуг йому не надавалось, оскільки відсутні акти-здачі прийняття робіт.

24 вересня 2024 року листом Київського апеляційного суду матеріали справи № 752/24773/23 були витребувані Голосіївського районного суду м. Києва.

22 січня 2025 року листом Київського апеляційного суду матеріали справи № 752/24773/23 були повторно витребувані Голосіївського районного суду м. Києва.

Відповідно до супровідного листа Голосіївського районного суду м. Києва справа №752/24773/23 надійшла до Київського апеляційного суду 13 травня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року задоволено строк поновлено.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ТОВ «Експлуатаційна служба «Респект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2025 року справу було призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Експлуатаційна Служба «Респект» не скористалась.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що відповідач є власником машиномісця за адресою: АДРЕСА_5 , що вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

26.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна служби «Респект», як виконавцем, та ОСОБА_1 , як споживачем, укладено Договір №23 про надання послуг з утримання паркомісць і споруд у підземною паркінгу, предметом якого стало забезпечення виконавцем надання послуг з утримання паркомісць і споруд підземному паркінгу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а споживачем своєчасної оплати цих послуг у строк та на умовах, передбачених Договором.

Статтею 2 Договору сторони визначили, що вартість щомісячної плати за надані експлуатаційні послуги становить 55,14 грн. за 1 кв.м. площі паркомісця. Вартість щомісячних комунальних послуг (централізоване опалення, постачання холодної води і водовідведення, електропостачання) входить до складу вартості щомісячної плати за надані експлуатаційні послуги, вказаної в п. 2.1. Договору. В разі зміни факторів, які впливають на ціну, сторони вносять відповідні зміни шляхом укладення додаткових угод до Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору послуги оплачуються споживачем у безготівковій формі на підставі рахунку виконавця на поточний рахунок, який зазначено у платіжному повідомленні, що надається споживачеві кожного місяця. Оплата послуг споживачем здійснюється не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Згідно з положеннями статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

За змістом статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні.

До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Отже, власник нерухомого майна у вигляді машиномісця у паркінгу також несе обов`язок з оплати витрат на утримання цього майна (машиномісця).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правило статті 526 ЦК України є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є щомісячна сплата позивачу вартості наданих послуг.

Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у частинах першій, другій статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи Договір №23 про надання послуг з утримання паркомісць і споруд у підземному паркінгу від 26 листопада 2020 року (а.с. 14-16) було підписано виконавцем ТОВ «Експлуатаційна Служба «Респект» від імені директора Лісовенко Н.В. та отримувача послуг ОСОБА_1 .

У вказаному договорі в графі споживач (а.с. 16) зазначено ОСОБА_1 проживає: АДРЕСА_4 , паспорт: серія НОМЕР_1 , виданий дата видачі 14 травня 2004 року, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , підпис споживача дек знаходиться підпис ОСОБА_1 .

Отже згідно з вказаним договором ОСОБА_1 власноруч підписав вказаний договір.

Доказів на підтвердження того, що у вказаному договорі міститься підпис іншої особи а не ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо підпису в вказаному договорі в апеляційній скарзі відсутні.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що договір № 23 про надання послуг з утримання паркомісць і споруд у підземному паркінгу від 26 листопада 2020 року відповідач не підписував та не приймав пропозицію щодо його укладення а тому вказаний договір є нікчемним, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до матеріалів справи Голосіївський районний суд направив копію ухвали та копію позовної заяви ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 05 січня 2024 року.

Зворотнє повідомлення та конверт з відправлення було повернуто до Голосіївського районного суду м. Києва з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи, адресу на яку було направлено відповідні матеріали було зазначено в Договорі №23 від 26 листопада 2020 року самим ОСОБА_1 .

Також, відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 , місце реєстрації зазначено як АДРЕСА_4 05 січня 2024 року.

Разом з тим, звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначив адресу реєстрації як АДРЕСА_4 , іншої адреси ним зазначено не було.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції направив копії матеріалів справи за невірною адресою, оскільки його фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , сприймаються судом критично, оскільки доказів проживання за вказаною адресою до апеляційної скарги долучено не було, а факт наявності майна за вказаною адресою не свідчить про факт проживання, оскільки вказане майно не є житловим приміщенням.

Враховуючи викладене суд дійшов до висновку, що Голосіївський районний суд належним чином повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи, шляхом направлення за адресою місця реєстрації та адреси яку було зазначено в договорі копії матеріалів справи, інші відомості про місце перебування або проживання відповідача матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України вимоги, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Наведене свідчить, що вимоги про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, майно за яким позивач просив стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а тому вказана справа підсудна саме Голосіївському районному суду м. Києва за правилами виключної підсудності.

Враховуючи викладене суд дійшов до висновку, що доводи апеляційної скарги в частині того, що позовна заява була подана з порушенням підсудності встановленою ст. 28 ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до п. 2.1. Договору №23 про надання послуг з утримання паркомісць і споруд у підземному паркінгу від 26 листопада 2020 року Вартість щомісячної плати за наданні експлуатаційні послуги становить 55,14 грн. за 1 кв.м площі паркомісця за місяць.

Отже вказаним договором чітко передбачено вартість послуг а саме 55,14 грн за 1 кв.м площі паркомісця, а не 55,14 грн на місяць за усю передбачену площу паркомісця, а тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до договору запропонованою вартістю щомісячної плати за надані експлуатаційні послуги становить 55,14 грн на місяць а не за метр квадратний, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 12 Закону України про житлово-комунальні послуги надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є:

1) перелік послуг;

2) вимоги до якості послуг;

3) права і обов`язки сторін;

4) відповідальність сторін за порушення договору;

5) ціна послуги;

6) порядок оплати послуги;

7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги;

8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Отже вказаним законом встановлено, що надання послуг здійснюється лише на договірних засадах.

Як було встановлено судом між позивачем та відповідачем було укладено Договір №23 про надання послуг з утримання паркомісць і споруд у підземному паркінгу від 26 листопада 2020 року.

Разом з тим, вказаний договір не передбачає надання актів приймання-передачі послуг, а тому надавання їх відповідачу не є обов`язковою умовою відповідно до вказаного договору.

Також суд зазначає, що відсутність актів приймання-передачі наданих житлово-комунальних послуг не звільняє від обов`язку оплачувати їх, якщо послуги фактично надавалися та споживачем використовувалися, доказів відмови від надання вказаних послуг в матеріалах справи відсутні а тому доводи апеляційної скарги в частині того, що жодних послуг йому не надавалось, оскільки відсутні акти-здачі прийняття робіт, є необґрунтованими.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року- без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухваленнята може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна