ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Касіт Олександра Валерійовича

на рішення Автозаводського районого суду м. Кременчука від 11 лютого 2025 року, ухвалене суддею Ковальчук Т.М.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 01.09.2021 і до закінчення навчання 30.06.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 01 вересня 2021 року ОСОБА_3 навчається в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут», закінчення навчання 30 червня 2025 року.

Вказала, що відповідач, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Рішенням Автозаводського районого суду м. Кременчука від 11 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подання позову 26 вересня 2024 року до закінчення навчання у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут», тобто до 30 червня 2025 року.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю та доведеністю факту існування у позивача потреби в матеріальній допомозі на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та наявної у відповідача можливості таку допомогу надавати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвоката Касіт Олександр Валерійович, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності слугували б підставою для стягнення аліментів згідно ст. 199 СК України, зокрема, не надано доказів, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням (витрати на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).

Окрім того зазначено, що на утриманні відповідача перебувають непрацездатні батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також дружина ОСОБА_6 , яка 13.10.2024 внаслідок ДТП зазнала травм і потребує тривалого коштовного лікування.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Таранкової О.О. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з?явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

ОСОБА_3 є студенткою 4 курсу заочної форми навчання, освітнього рівня бакалавр Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», форма сплати за навчання: контрактна, термін навчання 01.09.2021 30.06.2025, що підтверджується довідкою вищевказаного навчального закладу (а.с. 91).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 ст. 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, ОСОБА_3 з 24.02.2004 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

За даною адресою з 17.09.1991 зареєстрована ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 6).

Актом про встановлення фактичного місця проживання від 05.02.2025 № 318 підтверджено факт проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації з 2004 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 112).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що у ОСОБА_2 відсутнє право на звернення до суду з даним позовом, оскільки донька не проживає разом з нею, що підтверджується актом ТОВ «Житлорембудсервіс» від 10.12.2024 № 272 (а.с. 37).

Колегія суддів вважає необґрунтованими дані доводи апеляційної скарги, оскільки долучений відповідачем акт суперечить наявним в матеріалах справи доказам. Окрім того, факт тимчасового не проживання ОСОБА_3 за адресою реєстрації, з огляду на навчання у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут», який розташований в м. Харкові та територіально віддалений від місця її реєстрації, не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку зі сплати аліментів.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_3 навчається в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на контрактній формі навчання.

Позивачем до матеріалів справи долучено копії квитанцій про оплату за навчання доньки ОСОБА_3 згідно договору № 6683, зокрема: 14.02.2022 сплачено 5080 грн.; 29.05.2023 - 6810 грн.; 11.12.2023 6810 грн., 24.05.2023 6810 грн.; 20.12.2024 6810 грн.

Таким чином, позивачем доведено факт потреби повнолітньої доньки, яка навчається на платній формі та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, одягом та взуттям тощо, які є необхідними для забезпечення її життєдіяльності.

В свою чергу відповідач не надав жодного доказу його майнового стану чи стану здоров`я, які б унеможливлювали сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Доводи апеляційної скарги, щодо перебування на утриманні відповідача непрацездатних батьків та дружини, яка внаслідок отриманих під час ДТП травмпотребує лікування, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 навчається на заочній формі навчання, а тому має можливість працевлаштування не заслуговують на увагу, оскільки обов`язок батьків зі сплати аліментів на період навчання повнолітньої дитини не залежить від форми навчання.

Таким чином, суд першої інстанції вирішуючи спір, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з огляду на працездатний вік відповідача, взаємний обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів, що відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим сторонами доказам та положенням СК України.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду апеляційна скарга не містить.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного вище та змісту процесуальних норм, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які місцевим судом правильно застосовані, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Касіт Олександра Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук