Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2325/24
номер провадження 2/695/299/25

29 липня 2025 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
за участі секретаря с/з Оніщенко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 у електронній формі 06.07.2023 уклав кредитний договір №6838018 з ТОВ «Авентус Україна». Також ОСОБА_1 21.07.2023р. уклав із ТОВ «Мілоан» кредитний договір №7629416 та 25.07.2023 уклав кредитний договір №76567732 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Відповідач ОСОБА_1 за вказаними кредитними договорами отримав кредитні кошти на умовах та в розмірі, що були визначені договором, погодився із розмірами процентів за користування коштами та погодив усі істотні умови кредитного договору ознайомившись також з графіком нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики, визначеного договором.
У подальшому право вимоги за вказаними договорами на підставі відповідних договорів перейшло до позивача.
За вказаних вище обставин, вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою судді від 17.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано термін відповідачу для подання відзиву на позовну заяву.
У зв`язку з відрядженням судді Ватажок-Сташинської А.В. до Соснівського районного суду м. Черкаси вказана справа передана для розгляду судді Середі Л.В., яка ухвалою від 30.07.2024р. прийняла дану справу до свого провадження.
У липні 2025р. представник ОСОБА_1 , адвокат Побиванець Ю.В. надав суду письмові пояснення у яких частково визнав позовні вимоги, вказував, що вимога позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 700 грн. суперечить вимогам чинного законодавства та не містить чіткого зазначення за які саме послуги її було нараховано відповідачу. Крім того, посилаючись на норми міжнародного права та висновки Великої Палати Верховного Суду, в тому числі викладені у справі №902/417/18, просив застосувати аналогію та зменшити розмір нарахованих відповідачу відсотків за кредитним договором №7629416, з 20 475 грн. до 2000 грн. Обґрунтовуючи таке клопотання вказував, що нараховані позивачем відсотки є не співмірними із сумою заборгованості за вказаним договором, що становить 7000 грн., а тому непропорційно велика сума таких відсотків підлягає зменшенню з метою дотримання принципів розумності та добросовісності.
Позивач у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві розгляд справи просив проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач та його представник у судові засідання, не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Суд враховує, що відповідач та його представник були належним чином повідомлені про дату судового засідання та суть позовних вимог, надали суду письмові пояснення у яких позовні вимоги визнали частково, а тому суд визнає неявку належно повідомленого відповідача та його представника неповажною та здійснює розгляд справи за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.07.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Мілоан» укладено Договір про споживчий кредит №7629416.
Згідно п., п. 1.2 та 1.3 Договору відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн. строком на 105 днів з 21.07.2023.
За умовами вказаного договору, які визначені в п. 1.3.1 та 1.3.2 за користування вказаним кредитом встановлюється пільговий період, який складає 15 днів (зі сплатою відсотків 1.50%) та поточний період в 90 днів (зі сплатою відсотків 3.00%).
Умови вказаного договору, а саме п. 1.5.2 та 1.5.3 визначають, що за користування кредитом протягом и пільгового періоду (тобто 1.450 відсотків в продовж 15 днів) відповідачу нараховуються 1575 грн., відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен десь строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Також за користування кредитом протягом поточного періоду ( тобто 3.00 відсотків за 90 днів) нараховується 18 900 грн. за стандартною процентною ставкою на суму фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Пунктом 2.1. передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 .
Згідно п. 2.4.1. позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та процентів за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення згідно п. 1.4 договору.
Підписанням Договору відповідач також підтвердив, що він вивчив та повністю погоджується з його умовами.
Крім того, додатком №1 до Договору є графік платежів за договором про споживчий кредит 7629416 від 21.07.2023, відповідно до якого сума кредиту становить 7000 грн., а сума відсотків за користування кредитом становить 20 475 грн.
Договір укладений з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Кредитодавцю в ІТС /зазначений в цьому Договорі.
Відповідач, підписавши договір позики підтвердив своє повне ознайомлення з усіма умовами договору.
Суд зауважує, що відповідач та його представник не заперечували проти укладення вказаного договору та отримання коштів зазначених у договорі.
Суд встановив, що 28.11.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Мілоан» уклали договір факторингу за №28112023 на підставі якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №7629416.
Перехід права вимоги до нового кредитора підтверджується доданими до позовної заяви договором факторингу 28.1.2023р., актом прийому-передачі реєстру боржників №1 від 28.11.2023р. та витягом з реєстру боржників №1 відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за договором №7629416 де сума заборгованості складає 28 175 грн., а саме 7000 грн. заборгованість за сумою боргу та 20 475 грн. заборгованість за відсотками, 700 грн. заборгованість за комісією.
Суд зауважує, що факт укладення вказаного договору, отримання коштів від відповідача та їх використання відповідачем не заперечується.
Також судом встановлено, що 25.07.2023 між ТОВ «1 Безпечним агентством необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договорі позики за №76567732.
Пунктом 20 вказаного договору визначено, що цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію».
За умовами договору позичальник отримав позику в сумі 2000 грн. (п. 2.1 Договору) строком на 15 днів ( п. 2.2 Договору) з процентною ставкою 2.5%.
Згідно положень Договору цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме 3U35mBG21e.
Умовами договору, а саме п. 4 визначено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, про те гне довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку корисування позико, визначеного договором /додатковими угодами. Товариство може на власний розсуд зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеному першому реченні цьбьотго пункту.
Відповідно до п. 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у разі неповернення/повернення не в повному розмірі несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування.
Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Позикодавцем перераховано грошові кошти.
Будь-яких заперечень щодо укладення даного договору, розміру боргу, порядку нарахування відсотків відповідачем надано не було.
14 червня 2021 між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21. Згідно умов вказаного договору
Згідно п. 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), проценти за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 і є невід`ємною частиною договору.
Пунктом 1.2. договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 1.3. договору факторингу (з відповідними змінами, внесеними додатковою угодою № 2 ) передбачено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.
Актом прийому-передачі реєстру боржників від 21.12.2023 до вказаного договору факторингу, його сторони погодили реєстр боржників, за якими передаються права вимоги до боржників за кількістю 5 824, до яких включений також ОСОБА_1 за договором №76567732.
Згідно Витягів з реєстру боржників № 13 від 21.12.2023 вбачається, що відповідач значиться в списку боржників із сумою заборгованості у розмірі, відповідно, 6503 грн., яка складається суми заборгованості в 2000 грн. та суми заборгованості за відсотками 4503 грн.
Підписаний сторонами договір факторингу з урахуванням додаткових угод та скріплений їх печатками, акти прийому-передачі реєстру боржників підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору.
Також судом встановлено, що 06.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 6838018 про надання споживчого кредиту.
У п. 2.1. Договору сторони погодили, що кредитні кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .
Вказаний Договір разом із Паспортом споживчого кредиту до нього з аналогічними Договору умовами, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «А7432».
Суд встановив, що 13.02.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» уклали договір факторингу за №13022024 на підставі якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №6838018.
Перехід права вимоги до нового кредитора підтверджується доданими до позовної заяви договором факторингу від 13.02.2024р., актом прийому-передачі реєстру боржників від 13.02.2024р. та витягом з реєстру боржників відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за договором №6838018 де сума заборгованості складає 2424.90 грн., а саме 981.10 грн. заборгованість за сумою боргу та 1443.80 грн. заборгованість за відсотками.
Суд зауважує, що факт укладення вказаного договору, отримання коштів від відповідача та їх використання відповідачем не заперечується.
Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначені порядок укладення електронного договору.
Так, положеннями частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частин 7 та 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Судом встановлено, що між відповідачем та первісними кредиторами укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Укладення кредитного договору в електронній формі (відповідно до Закону України «Про електронну комерцію»), є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 року у справі №756/6038/20, незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на встановлені обставини, враховуючи вищевикладені правові норми, суд доходить висновку, що відповідно до вищевказаних договорів до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаними вище договорами , боржником в яких виступає відповідач.
Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Водночас, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову нового кредитора, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання зобов`язання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Отже, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.
Верховним Судом також було викладено висновок у постанові від 07 лютого 2018 року у справі №2-2035/11 (провадження №61-2449св18), згідно якого тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Укладання угоди без заповнення Заявки Клієнтом є неможливим, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором (Позикодавцем) не було б укладено, що і є доказом фактичного підписання оригіналів кредитних договорів та надання йому примірника оригіналів договорів.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р.
Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
За обставин цієї справи кредитні договори, за якими у відповідача виникла заборгованість, укладалися в електронній формі з відображенням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. При цьому позичальник самостійно та коректно ввів свої особисті ідентифікуючі дані ПІБ, РНКПО, серія та номер паспорта, дату його видачі, контактні номери телефонів та електронної пошти, номер платіжної картки, а також зареєстроване місце проживання.
Отже підстав для сумнівів у тому, що відповідний договір відповідачем був фактично укладений у суду не має.
Також розрахунки заборгованості ОСОБА_1 по кредитним договорам, які надані суду, відповідачем не спростовані та не оспорені, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору відповідач не надав.
Суд звертає увагу, що відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12,13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.
Таким чином, підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів про те, що відповідач уклав договори позики та отримав грошові кошти у розмірі та на умовах, які були обумовлені сторонами.
Щодо доводів відповідача про можливість судом зменшити неспівмірно нараховану суму відсотків у розмірі 20 475 грн. за договором №7629416, суд зазначає , що такі вимоги є безпідставними.
Як встановлено судом вище, за умовами договору про споживчий кредит №7629416 від 21.07.2023 сума до стягнення заборгованості за нарахованими відсотками становить 20 475 грн., тобто саме таку суму просить стягнути позивач з відповідача, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, відповідно, такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вище вказаного положення закону.
Тобто, кредитним договором встановлено розмір процентної ставки, як відповідальність за користування грошового зобов`язання, з якими погодився відповідач при укладенні вказаних кредитного договору.
Отже, відповідачу правомірно нараховані відсотки, розмір таких відсотків та сума договору погоджена відповідачем. Ні попередній стягував ні позивач у даній справі не здійснювали жодного додаткового нарахування до узгодженої між сторонами договору суми, тому заявлений позивачем розмір відсотків не може бути визнаний судом неспівмірним.
Щодо стягнення з відповідача комісії за надання кредиту за договором №7629416 у розмірі 700 грн. суд зазначає наступне.
Заперечуючи проти задоволення цієї позовної вимоги представник відповідача посилався на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначаючи, що стягнення із відповідача комісії за обслуговування кредиту є незаконною вимогою, оскільки плата за обслуговування кредиту покривається відсотками встановленими в умовах договору. Сам же договір не містить чіткого зазначення за які саме послуги відповідач сплатив комісію.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19)).
Так, у договорі про споживчий кредит № 7629416 від 21.07.2023 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 містяться умови про комісію за надання кредиту, а саме: у пунктах 1.5.1 та, зокрема, у пункті 2.2.1 визначено «позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору».
Аналіз змісту вказаних умов договору свідчить про те, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому ТОВ «Мілоан» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Вказане відповідає змісту правової позиції Верховного Суду у справі № 582/202/22 від 09 жовтня 2024 року.
Отже, підстав для нарахування та стягнення комісії за такими умовами договору немає.
З огляду на наведене, суд вважає, що у цій частині вимог слід відмовити.
Відтак, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню заборгованість за договором позики №7629416 в розмірі 27 475 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 20 475 грн. заборгованість за відсотками.
Підстав для відмови у задоволенні інших вимог судом не встановлено, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №76567732 від 25.07.2023 в розмірі 6503 грн., з яких 2000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4503 грн. заборгованість за відсотками.
Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №6338018 від 06.07.2023 в розмірі 2424.90 грн., з яких 981.10 грн. сума заборгованості за основою сумою боргу; 1443,80грн. - сума заборгованості за відсотками.
Таким чином загальна сума заборгованості за кредитними договорами №7629416, №76567732 та №6338018 становить 36 402 грн. 90 коп.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог (позов задоволений на 98.1%) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право на відшкодування за рахунок ОСОБА_1 2970 грн. 80 коп. судового збору за подання позовної заяви.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про електрону комерцію», ст.ст. 3, 6, 15, 16, 509, 512, 514, 526, 546, 549-551, 610, 611, 616, 624, 627, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279, 354 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Середа Л.В.