ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року

м. Київ

справа № 606/9/24

провадження № 61-13599св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Чудопаловим Юрієм Юрійовичем, на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року у складі судді Ромазан Л. С. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірського Б. О., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшов, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 заповіту не склав.

Вказував, що після смерті батька він прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк. Також до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 - дружина спадкодавця у другому шлюбі.

Позивач зазначав, що нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно на ім`я його батька.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом першої черги, у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцеві, що свідчить про доведеність та обґрунтованість вимог позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

При цьому суд першої інстанції відхилив посилання відповідачки на те, що позивач не є належним спадкоємцем майна свого батька, повинен бути усунутий від спадщини після смерті останнього, оскільки такі твердження не підтверджені жодними доказами.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що районним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що районний суд встановив обставини наявності права власності спадкодавця на спірний житловий будинок лише на підставі довідки Хмелівської сільської ради Теребовлянського районного суду Тернопільської області від жовтня 2020 року № 595, зазначив, що суд оцінив докази щодо права власності спадкодавця на спірне домоволодіння у сукупності з іншими доказами у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Чудопалов Ю. Ю., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року, постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Чудопаловим Ю. Ю., залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції, роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу та відмовлено у задоволенні клопотання заявника про зупинення дії оскаржуваних судових рішень.

У грудні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2025 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Чудопаловим Ю. Ю., мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про задоволення позову ОСОБА_1 .

Посилається на те, що у ОСОБА_1 відсутні передбачені законом підстави звернення до суду із цим позовом, оскільки він не вказує, хто і як саме не визнає його право власності на спадкове майно та сам повідомляє про те, що нотаріус не видавав йому документ, який посвідчує його право власності на спірне майно. При цьому позивач не звертався до неї із заявою про надання правовстановлюючих документів на спадкове майно та передачі йому вказаних документів, як і не звертався до нотаріуса з метою витребування таких документів, чи видачі йому їх дублікатів з відповідних установ.

Вважає, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання щодо зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 607/9708/24 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення його від права на спадкування після смерті батька та встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 з батьком на момент смерті останнього, оскільки встановити розмір частки ОСОБА_1 у спадковому майні на час розгляду цієї справи неможливо.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень представник ОСОБА_2 - адвокат Чудопалов Ю. Ю. вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 2-6322/04 та від 01 червня 2022 року у справі № 203/3191/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 07 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно 27 липня 2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а. с. 6).

Відповідно до постанови державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л. Г. від 24 липня 2023 року № 505/02-31 після смерті ОСОБА_2 за заявою сина померлого - ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини за законом заведено спадкову справу № 342/2022. 17 серпня 2022 року заяву про прийняття спадщини після померлого подала його дружина - ОСОБА_2 . Також із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 (заява зареєстрована до спадкової справи 30 серпня 2022 року), проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спадкоємцю було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на це нерухоме майно (а. с. 14).

Згідно з копією довідки Хмелівської сільської ради Теребовлянського районного суду Тернопільської області від жовтня 2020 року № 595 ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11).

У копії довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації від 15 червня 2023 року № 144 вказано ОСОБА_2 (право власності не зареєстровано) як власника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Відповідно до копії довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації від 08 травня 2023 року № 58 станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_2 в Теребовлянському БТІ не реєструвалося (а. с. 9).

Згідно з копією довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації від 04 серпня 2023 року № 117 житловий будинок та літня кухня під АДРЕСА_1 побудовані у 1989 році. Технічний паспорт на вказане нерухоме майно в Теребовлянському не виготовлявся (а. с. 10).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 607/9708/24 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та усунення від права на спадкування задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Чудопаловим Ю. Ю., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою (частина перша статті 1285 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина перша статті 1297 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 ,суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на належну йому 1/2 частину спірного житлового будинкуз господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті його батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивач, як спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцеві.

Апеляційний суд правильно відхилив посилання ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції встановив обставини наявності права власності спадкодавця на спірний житловий будинок лише на підставі довідки Хмелівської сільської ради Теребовлянського районного суду Тернопільської області від жовтня 2020 року № 595, оскільки суд оцінив докази щодо права власності спадкодавця на спірне домоволодіння у сукупності з іншими доказами у справі (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх правильними.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18 (провадження № 61-8387св19), від 14 серпня 2024 року у справі № 201/12325/20 (провадження № 61-1987св22).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано взяли до уваги довідку Хмелівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області № 595 від жовтня 2020 року, оцінили її у сукупності з іншими доказами, та дійшли правильного висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Безпідставними є аргументи заявника про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання щодо зупинення провадження у справі, оскільки виконання рішення у цій справі не може істотно ускладнити виконання рішення суду у справі № 607/9708/24, чи взагалі унеможливити ефективний захист або поновлення порушених оспорюваних прав та інтересів ОСОБА_2 , за захистом яких вона звернулася до суду у справі № 607/9708/24 про усунення від права на спадкування.

Крім того, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є відкритим, постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у справі № 607/9708/24 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцемОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Посилання касаційної скарги на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 2-6322/04, від 01 червня 2022 року у справі № 203/3191/19, колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначених справах встановлені інші обставини, відмінні від обставин справи, що є предметом касаційного перегляду.

Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не віднесено до компетенції суду касаційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права.

Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки в задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Чудопаловим Юрієм Юрійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець