Справа № 178/1401/23
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2025 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Берелет В.В.,

секретаря: Янченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Кринички цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Меньшикова Кристина Олександрівна, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, як фраудаторного,-

за участю представників позивача Мушика В.Л.,

відповідача ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, і його представник суду пояснив, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2017 року у справі № 202/3030/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики .Стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача борг за договорами позики в розмірі 381296 гривень 00 коп. та судові витрати по справі в розмірі 3813 грн. 00 коп., а всього 385109 грн 00 коп ( триста вісімдесят п`ять тисяч сто дев`ять гривень 00 коп).Судом встановлено, що 12 лютого 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики. За договором позики позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 381296 грн. 00 коп., що еквівалентно 9100 Євро і 4041,00 доларів , а відповідач 1 зобов`язувався повернути кошти до 10.04.2017 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем я надав розписку від 12.02.2017 року.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2019 року у справі № 202/2315/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 428536 грн. 00 коп. та судові витрати по справі в розмірі 4285 грн. 36 коп., а всього 432821 грн 36 коп ( чотириста тридцять дві тисячі вісімсот двадцять одна грн 36 коп). Судом встановлено, що 08 травня 2017 року відповідач ОСОБА_2 надав розписку про те, що він отримав від мене грошові кошти в сумі 485560 грн 00 коп , що еквівалентно 11522 Євро та 5116 дол. США, які зобов`язується повернути до 30 травня 2017 року. Написано власноручно та підписано 08 травня 2017 року.

Оскільки ОСОБА_2 , добровільно судові рішення не виконував, виконавчі листи, щодо виконання вищезазначених рішень суду, позивач скерував для примусового виконання в Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) . Відкрито виконавчі провадження .

На виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження АСВП № 55607128 з примусового виконання виконавчого листа № 2/202/1703/2017 виданого 12.12.2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договорами позики в розмірі 381 296,00 грн. та судових витрат по справі в розмірі 3813,00 грн., а всього 385109,00 грн.

Державнимвиконавцем 23.01.2018 року керуючись Законом України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 55607128 з примусового виконання вказаного виконавчого виконавчого листа та направлено стягувачу до відома та боржнику для виконання.

На виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває також виконавче провадження ВП №65902163 з примусового виконання виконавчого листа № 2/202/2315/18 виданого 08.06.2021 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 432 821,36 грн.

Відповідно до відповіді з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ( інформація з матеріалів виконавчого провадження ), боржником було укладено шлюб із ОСОБА_6 РНКПО НОМЕР_1 ( Відповідач 2) , про що свідчить актовий запис про шлюб № 1080 від 27.06.1980 року.

27.12.2010 року, - у шлюбі ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_6 придбали житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу ВЛР № 455932 та ВРД № 455933 р/н 989 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В.

02 жовтня 2020 року Державний виконавець Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Волошин О.В. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із поданням про виділення частки майна боржника, яким він спільно володіє з іншими особами, відповідно до якого просив визначити частку майна боржника у спільному майні подружжя, а саме: житловий будинок (РНМ 31152077) який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та частини квартири .

Згідно відповіді Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі від 26.02.2021 року № 4656 в межах виконавчого провадження з метою уникнення виконання зобов`язання дружиною боржника ОСОБА_3 з письмової згоди Відповідача 1 було подаровано вищезазначений будинок, та земельну ділянку як спільне майно подружжя на користь доньки, - ОСОБА_7 .

Державним виконавцем .11.12.2020 року направлено вимогу про надання копії договору дарування житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 серія номер :892, виданий 26.05.2020, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикова Кристина Олександрівна. 26.02.2021 року державним виконавцем повторно направлено вищевказану вимогу, однак запитувані документи державному виконавцю надано не було.

Постановою про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акту державного виконавця мені передано в рахунок частини погашення боргу у сумі 168 907,20 грн ( сто шістдесят вісім тисяч дев`ятсот сім гривень 00 копійок ) наступне майно боржника : а саме 1/5 квартири за адресою : АДРЕСА_2 .

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ОСОБА_8 у судовому засіданні суду позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася про день слухання справи сповіщена.

Третя особа приватний нотаріус Меньшикова Кристина Олександрівна, у судове засідання не з`явилася про день слухання справи сповіщена. Згідно заяв просить розглядати справу без її участі.

Третя особа Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явилися про день слухання справи сповіщені.

Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2017 року у справі № 202/3030/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики .Стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача борг за договорами позики в розмірі 381296 гривень 00 коп. та судові витрати по справі в розмірі 3813 грн. 00 коп., а всього 385109 грн 00 коп ( триста вісімдесят п`ять тисяч сто дев`ять гривень 00 коп).Судом встановлено, що 12 лютого 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики. За договором позики позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 381296 грн. 00 коп., що еквівалентно 9100 Євро і 4041,00 доларів , а відповідач 1 зобов`язувався повернути кошти до 10.04.2017 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем я надав розписку від 12.02.2017 року.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2019 року у справі № 202/2315/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 428536 грн. 00 коп. та судові витрати по справі в розмірі 4285 грн. 36 коп., а всього 432821 грн 36 коп ( чотириста тридцять дві тисячі вісімсот двадцять одна грн 36 коп). Судом встановлено, що 08 травня 2017 року відповідач ОСОБА_2 надав розписку про те, що він отримав від мене грошові кошти в сумі 485560 грн 00 коп , що еквівалентно 11522 Євро та 5116 дол. США, які зобов`язується повернути до 30 травня 2017 року. Написано власноручно та підписано 08 травня 2017 року.

Так як ОСОБА_2 , добровільно судові рішення не виконував, виконавчі листи щодо виконання вищезазначених рішень суду, позивач скерував для примусового виконання в Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) . Відкрито виконавчі провадження .

На виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження АСВП № 55607128 з примусового виконання виконавчого листа № 2/202/1703/2017 виданого 12.12.2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договорами позики в розмірі 381 296,00 грн. та судових витрат по справі в розмірі 3813,00 грн., а всього 385109,00 грн.

Державнимвиконавцем 23.01.2018 року керуючись Законом України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 55607128 з примусового виконання вказаного виконавчого виконавчого листа та направлено стягувачу до відома та боржнику для виконання.

На виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває також виконавче провадження ВП №65902163 з примусового виконання виконавчого листа № 2/202/2315/18 виданого 08.06.2021 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 432 821,36 грн.

Відповідно до відповіді з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ( інформація з матеріалів виконавчого провадження ), боржником було укладено шлюб із ОСОБА_6 РНКПО НОМЕР_1 , про що свідчить актовий запис про шлюб № 1080 від 27.06.1980 року.

27.12.2010 року, - у шлюбі ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_6 придбали житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу ВЛР № 455932 та ВРД № 455933 р/н 989 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярославцевою І.В.

02 жовтня 2020 року Державний виконавець Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Волошин О.В. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із поданням про виділення частки майна боржника, яким він спільно володіє з іншими особами, відповідно до якого просив визначити частку майна боржника у спільному майні подружжя, а саме: житловий будинок (РНМ 31152077) який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та частини квартири .

Згідно відповіді Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі від 26.02.2021 року № 4656 в межах виконавчого провадження з метою уникнення виконання зобов`язання дружиною боржника ОСОБА_3 з письмової згоди ОСОБА_2 було подаровано вищезазначений будинок та земельну ділянку, як спільне майно подружжя, на користь доньки - ОСОБА_7 .

Державним виконавцем 11.12.2020 року направлено вимогу про надання копії договору дарування житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 серія номер :892, виданий 26.05.2020, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикова Кристина Олександрівна. 26.02.2021 року державним виконавцем повторно направлено вищевказану вимогу, однак запитувані документи державному виконавцю надано не було.

Постановою про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акту державного виконавця позивачу передано в рахунок частини погашення боргу у сумі 168 907,20 грн ( сто шістдесят вісім тисяч дев`ятсот сім гривень 00 копійок ) наступне майно боржника : а саме 1/5 квартири за адресою : АДРЕСА_2 .

Іншого майна у боржника не виявлено.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.

Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину.

При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином.

Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження №6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі №306/2952/14-ц та від 09 серпня 2017 року у справі №359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Такий висновок відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року, за наслідками розгляду цивільної справи №369/11268/16-ц (касаційне провадження№14-260цс19), у якому Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 серпня 2017 року у справі №359/1654/15-ц.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили.

Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом».

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 з письмової згоди ОСОБА_2 було подаровано вищезазначений будинок та земельну ділянку, як спільне майно подружжя на користь доньки - ОСОБА_7 , тобто відчужуючи за згодою належне їм на праві власності майно, відповідачі були обізнані про наявність рішення судупро стягнення боргу та виконавчого провадження.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 могли передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики.

При складенні договору дарування, як оспорюваного правочину воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів .

Ураховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про визнання договору дарування недійсним.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06 жовтня 2022 року у справі № 904/624/19 виходив із обставин укладення фраудаторого правочину навіть до пред`явлення позову про стягнення боргу, зазначаючи таке: «… договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора».

До подібних висновків (визнання недійсним фраударного договору до ухвалення рішення про борг) дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 910/12093/20, що також викладено у позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18.

Ураховуючи вище викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування будинку за адресою : АДРЕСА_1 серія номер :892, виданий 26.05.2020, видавник : приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області МеньшиковаКристина Олександрівна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового у розмірі 536,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового у розмірі 536,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового у розмірі 536,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 29 травня 2025 року.

Суддя: Валентина БЕРЕЛЕТ