ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1899/24Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/533/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

суддів Костіва О.З., Храпак Н.М.

за участю секретаря Гичко К.С.,

представників третьої особи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №596/1899/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року та на додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року (ухвалені суддею Лисюк І.О., повний текст основного рішення складено 10 березня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Гусятинського селищного голови Карпо Степана Олексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Гусятинська селищна рада Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Авдєєнко В.В. звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14.10.2024 року відповідачем селищним головою прийнято розпорядження №122-од, у відповідності до якого на виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 16.10.2020 року по справі №596/1219/18, рішення Чортківського районного суду від 21.12.2022 року по справі №596/643/22, постанови Тернопільського апеляційного суду від 30.03.2023 року по справі №596/643/22, постанови Тернопільського апеляційного суду від 03.04.2024 року по справі №596/883/23, вимоги державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.10.2024 року №03.1-24/11815 (виконавче провадження №75490272), зобов`язано директора КНП "Гусятинська комунальна лікарня" Гусятинської селищної ради призначити ОСОБА_1 на посаду головного лікаря в КНП "Гусятинська комунальна лікарня" Гусятинської селищної ради; визначити посадові обов`язки та забезпечити доступ до роботи ОСОБА_1 на посаді головного лікаря КНП "Гусятинська комунальна лікарня" Гусятинської селищної ради (пп. 1, 2 п. 1 розпорядження).

Вважав, що вказане розпорядження слід визнати незаконним та скасувати виходячи з наступного.

Зазначав, що вказаними вище судовими рішеннями передбачено поновити його - ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні.

Вважав, що оскільки він був незаконно звільнений з посади головного лікаря, керівника вказаного закладу охорони здоров`я, відповідно він підлягає поновленню на роботі шляхом прийняття саме відповідачем, як селищним головою, розпорядження про поновлення його на посаді керівника правонаступника вказаного закладу охорони здоров`я - КНП "Гусятинська комунальна лікарня" Гусятинської селищної ради.

Такий висновок випливає з правової позиції, сформованої Верховним Судом у постанові від 08.09.21 по справі №721/910/19, де вказано, що разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Вважав, що спірне розпорядження прийнято відповідачем неправомірно та не може вважатись належним виконанням вказаних у розпорядженні судових рішень, оскільки відповідач не поновлює позивача на рівнозначній посаді, яку позивач обіймав до свого незаконного звільнення, а покладає обов`язок на директора КНП "Гусятинська комунальна лікарня" Гусятинської селищної ради призначити позивача на посаду головного лікаря та визначити йому на цій посаді посадові обов`язки, що виходить за межі компетенції відповідача, суперечить способу виконання судового рішення, визначеного вказаними судовими рішеннями та ст.ст. 63, 65 ЗУ "Про виконавче провадження", чим порушуються його права та охоронювані законодавством інтереси.

На підставі наведеного, просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Гусятинського селищного голови Карпо С.О. №122-од від 14.10.2024 року.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року покладено на позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Авдєєнко В.В. просить скасувати рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року та додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та здійснити перерозподіл судових витрат.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 5 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Таким чином вважає, що законом передбачено, що відповідальність за ухвалення рішень, дій чи бездіяльності сільським, селищним та міським головою не може бути перекладена на будь-який інший орган місцевого самоврядування.

Відтак вказує на те, що оскільки спірне розпорядження було прийнято Гусятинським селищним головою Карпо С.О., а тому саме він є належним відповідачем за вимогою про визнання протиправним та скасування такого розпорядження, а не Гусятинська селищна рада, як вважав суд першої інстанції.

Вважає, що судом було істотно порушено норми процесуального права, оскільки застосовано висновки Верховного Суду у неподібних правовідносинах для вирішення цілковито іншого спору, що зумовило прийняття неправомірного рішення.

Також вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції від 21.03.2025 року підлягає скасуванню як похідне від основного рішення суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання сторони не з`явилися без поважних причин, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представники третьої особи: ОСОБА_2 та адвокат Чапаєва Г.М. заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили судові рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено наступні обставини.

14.10.2024 року Гусятинським селищним головою Карпо С.О. прийнято розпорядження №122-од, зі змісту якого вбачається, що на виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 16.10.2020 року у справі №596/1219/18, рішення Чортківського районного суду від 21.12.2022 року у справі №596/643/22, постанови Тернопільського апеляційного суду від 30.03.2023 року у справі №596/643/22, постанови Тернопільського апеляційного суду від 03.04.2024 року у справі №596/883/23, вимоги державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.10.2024 року №03.1-24/11815 (виконавче провадження №75490272), зобов`язано директора КНП "Гусятинська комунальна лікарня" Гусятинської селищної ради Дереворіза В.І. призначити ОСОБА_1 на посаду головного лікаря в КНП "Гусятинська комунальна лікарня" Гусятинської селищної ради згідно структури, затвердженої рішенням сесії Гусятинської селищної ради від 26.09.2023 року №1926; визначити посадові обов`язки та забезпечити доступ до роботи ОСОБА_1 на посаді головного лікаря КНП "Гусятинська комунальна лікарня" Гусятинської селищної ради; про виконання даного розпорядження директору КНП "Гусятинська комунальна лікарня" письмово проінформувати Гусятинського селищного голову до 16.10.2024 року (а.с.5).

Як встановлено, рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року в цивільній справі № 596/575/22 за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради, ОСОБА_3 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської селищної ради про поновлення на роботі, позов ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради, ОСОБА_3 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської селищної ради про поновлення на роботі - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Гусятинського селищного голови про незабезпечення фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи на посаді головного лікаря Гусятинської ЦРЛ при виконанні постанови Тернопільського апеляційного суду від 16.10.20 по справі №596/1219/18 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Гусятинського селищного голови №197-ос від 24.06.22 та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря Гусятинської ЦРЛ. Стягнуто з КНП «Гусятинська районна лікарня» Гусятинської селищної ради на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.06.22 по 21.07.22 включно в сумі 12418 гривень 60 копійок. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Гусятинської селищної ради судові витрати в сумі 1241 гривень в дохід держави.

Додатковим рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року в цивільній справі № 596/643/22, ухвалено доповнити рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2021 року абзацом: Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 березня 2023 року, ухваленому в справі № 596/643/22, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області - задоволено частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області 21 грудня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та визнання протиправною бездіяльності Гусятинського селищного голови скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнуто з Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області в користь ОСОБА_1 5 000 гривень моральної шкоди. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправною бездіяльності Гусятинського селищного голови щодо незабезпечення його фактичного допуску до роботи.

В решті рішення суду та додаткове рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2022 року залишено без змін.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року, ухваленою в справі № 596/883/23, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Авдєєнко Владислава Валерійовича, задоволено. Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, Гусятинського селищного голови Карпо Степана Олексійовича, третя особа: комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення Гусятинської районної ради, поновлення на роботі - задовольнити. Визнано протиправним та скасовано рішення Гусятинської районної ради №646 від 19 листопада 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні.

Власником КНП «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради є територіальна громада, представницьким органом якої є Гусятинська селищна рада Чортківського району Тернопільської області.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Гусятинською ЦРКЛ і відповідно відповідачем у цій справі, в межах якої має вирішуватись питання законності розпорядження селищного голови про покладення обов`язків щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі, повинна бути Гусятинська селищна рада як представницький орган територіальної громади, яка є власником КНП «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради (правонаступника Гусятинської ЦРКЛ), яка здійснює управління підприємством, в тому числі вирішує питання поточного керівництва (оперативного управління) підприємством (призначення і звільнення з посади головного лікаря/директора підприємства).

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі.

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

У ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Статтею 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть проводити перевірки, які не належать до заходів державного нагляду (контролю), на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».

Згідно з пунктами 19, 20 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Відповідно до частини восьмої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

У частині першій статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Так, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказаний спір пов`язаний із трудовим спором про поновлення на роботі позивача, оскільки ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Гусятинського селищного голови Карпо С.О. №122-од від 14.10.2024 року про покладення обов`язків щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача на іншу особу (керівника підприємством).

Відповідно місцевий суд правильно виснував про те, що селищний голова при укладенні і розірванні трудових договорів, винесенні розпоряджень, діє як посадова особа територіальної громади, а тому не може бути самостійним відповідачем у даному спорі.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Оскільки власником КНП «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради є територіальна громада, представницьким органом якої є Гусятинська селищна рада Чортківського району Тернопільської області, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що саме цей орган місцевого самоврядування, який є юридичною особою, має бути належним відповідачем за вимогами про визнання протиправним та скасування розпорядження про покладення обов`язків щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі на іншу особу (керівника підприємством).

Крім того, колегія суддів враховує, що Гусятинська селищна рада як представницький орган територіальної громади, яка є власником КНП «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради (правонаступника Гусятинської ЦРКЛ), здійснює управління підприємством, в тому числі вирішує питання поточного керівництва (оперативного управління) підприємством (призначення і звільнення з посади головного лікаря/директора підприємства).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)).

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження селищного голови про виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 позивач зазначив відповідачем Гусятинського селищного голову Карпа Степана Олексійовича.

Як вбачається, під час розгляду справи в суді першої інстанції сторона позивача клопотань про заміну неналежного відповідача на належного не подавала.

Водночас місцевий суд сприяв стороні в питанні про притягнення до участі у справі інших співвідповідачів або заміну первісного відповідача належним на стадії підготовчого провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідності до ч. 5 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень, а тому саме він має бути належним відповідачем у цій справі, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні » сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Згідно з частиною першою статті 77 зазначеного Закону шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Правовий висновок щодо застосування вказаних норм права щодо покладання персональної відповідальності на посадових осіб місцевого самоврядування у випадку встановлення факту їх неправомірних рішень, дій або бездіяльності викладено в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 650/120/19.

Таким чином, спеціальним законом, яким урегульовано засади діяльності органів місцевого самоврядування, імперативно встановлено обов`язок посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом, відшкодувати шкоду, завдану в результаті їх неправомірних рішень, дій або бездіяльності.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що звернення з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження сільського голови (який стосується захисту трудових прав особи) не є позовом, який стосується персональної відповідальності сільського голови, оскільки такий позов спрямований виключно на перевірку законності виданого розпорядження як акту органу місцевого самоврядування, а не на притягнення сільського голови до персональної відповідальності у розумінні положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Посилання суду першої інстанції на висновки, які містяться у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 175/609/16-ц, у постанові Верховного Суду 17 листопада 2022 року у справі № 703/2830/20, у постанові Верховного Суду 17 січня 2024 року у справі № 708/447/23, з урахування обставин даної справи та мотивів з яких виходив суд першої інстанції, не свідчить про істотне порушення процесуального закону, про що стверджує скаржник у своїй апеляційній скарзі, а також не зумовлює необхідності скасування рішення суду чи зміни його мотивувальної частини.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі скаржник просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції виключно як похідне від основного рішення.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення є законними та обґрунтованими, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування судових рішень в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року та додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 25 липня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Костів О.З.