УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року

м. Київ

справа № 755/2686/22

провадження № 61-8696ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року про відмову ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У 2022 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», в якому просив суд скасувати наказ про припинення трудового договору №21/к та звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію від 17 січня 2022 року; поновити його на посаді інженера - електроніка 1 категорії; стягнути з відповідача КП « Головний інформаційно-обчислювальний центр» середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено. Скасовано наказ про припинення трудового договору №21/к та звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію від 17 січня 2022 року, поновивши його на посаді інженера - електроніка 1 категорії. Стягнено з КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» на корсить ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 367 482,64 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Стягнено з ОСОБА_1 на користь КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» судовий збір у розмірі 5 531,73 грн.

20 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про повернення судового збору відповідачу у розмірі 5 531,73 грн з Державного бюджету України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в постанові від 11 жовтня 2023 року апеляційним судом розв`язані всі заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр». Вимоги ОСОБА_1 щодо повернення судового збору відповідачу у розмірі 5 531,73 грн з Державного бюджету України не є підставами для ухвалення додаткового рішення, передбаченими статтею 270 ЦПК України. Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 фактично просить змінити суть рішення в частині розподілу судових витрат.

04 липня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про задоволення заяви щодо ухвалення додаткового рішення.

Разом з касаційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що строк на касаційне оскарження пропущений за поважних причин, оскільки заявник отримав оскаржену ухвалу апеляційного суду лише 04 червня 2025 року.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви, оскільки постановою апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року повністю не розглянуті вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 . При вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення у даній справі апеляційний суд належним чином не врахував вимоги статей 133, 141, 270, 382, 452 ЦПК України, не надав належної оцінки всім обставинам спірних правовідносин і доказам, та як наслідок - дійшов передчасного висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою вирішення питання про судовий збір та допустив помилку в резолютивній частині щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» судового збору у розмірі 5 531,73 грн замість повернення судового збору відповідачу з державного бюджету України; не дослідив підстави та розмір сплаченого судового збору відповідачем, не змінив розподіл судових витрат, що є грубим порушенням статей 88, 141 ЦПК України. Тому, відповідно до статті 270 ЦПК України апеляційний суд мав ухвалити додаткове судове рішення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У частині першій статті 381 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги; нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції; строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження (пункт 4 частини першої статті 382 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21, провадження № 12-39гс22).

Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що апеляційний суд скасував рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Стягнув з ОСОБА_1 на користь КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» судовий збір у розмірі 5 531,73 грн. ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив вирішити питання про повернення судового збору відповідачу у розмірі 5 531,73 грн з Державного бюджету України.

Оскільки апеляційний суд вирішив питання про судові витрати відповідача на сплату судового збору у розмірі 5 531,73 грн при ухваленні постанови від 11 жовтня 2023 року, апеляційний суд зробив правильний висновок, що ОСОБА_1 фактично просить змінити суть рішення в частині розподілу судових витрат, тому ним порушено питання про ухвалення у справі додаткового рішення з підстав, що не передбачені частиною першою статті 270 ЦПК України.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року про відмову ухвалити додаткове рішення у справі № 755/2686/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко