ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3620/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в особі представника Панченко Анни Сергіївни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 травня 2025 року по справі № 638/23834/24, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.12.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2025 року задоволено заяву представника позивача Станішевського Л. В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судове засідання, призначене на 06.05.2025 року, повторно не з`явився представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про наявність поважних причин неявки відповідно до вимог ч. 3 ст. 131 ЦПК України суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не надав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 травня 2025 року позовну заяву було залишено без розгляду.

При цьому суд першої інстанції покликався на п. 3 ч. 1 ст. 257, ч. 5 ст. 223 ЦПК України та вказав, що представнику АТ КБ «Приват Банк» було відомо про судові засідання, однак до суду представник не з`явився.

Зважаючи на те, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» не забезпечує явку свого представника, не надає доказів поважності причин неявки, їх неявка перешкоджає розгляду справи, а саме для надання пояснень представником з предмету позову та обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилається на правовий висновок, який був 06 листопада 2020 року висловлений у постанові КЦС ВС у справі №727/2484/17, провадження № 61- 19360св19, про те, що обов`язковими умовами для застосування передбачених ч.5 статті 223, п. 3 ч.1 статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності (в разі визнання явки позивача обов`язковою).

Зауважує, що суд першої інстанції не звернув уваги, що разом із позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, згідно якого просив суд: «розглядати справу без участі представника позивача, та не заперечує проти винесення заочного рішення судом».

Отже, звертаючись з позовною заявою до суду, позивач просив розглядати вказану справу за його відсутності, зазначивши відповідне клопотання, визначившись таким чином із своєю участю у справі, а тому нез`явлення представника Банку в судове засідання, явка якого не визнавалася судом обов`язковою, не позбавляла суд розглянути справу по суті за наявними доказами, які містять матеріали справи.

Разом з тим, положення ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не передбачає, що для залишення позову без розгляду позивач має не з`явитися у судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду (дана правова позиція міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19).

Також вказано, що неявка представника Банку в судове засідання в даній справі не перешкоджала розгляду справи по суті згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України та суд мав можливість розглянути справу на підставі наданих доказів. Проте, в ухвалі про залишення позову без розгляду суд першої інстанції так і не навів змістовних висновків, які ж підстави були перешкодою для розгляду і вирішення спору судом за відсутності представника позивача, явка якого не визнавалася судом обов`язковою, а матеріали справи містять повну доказову базу для надання суду правової оцінки обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів, заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали справи у визначених ст.ст. 367, 368 ЦПК України межах, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду, та вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції з покликанням на норми ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України виходив з того, що належним чином повідомлений позивач, явка якого в судове засідання визнана обов`язковою, повторно не з`явився в судове засідання.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Приймаючи рішення про обов`язкову участь позивача в судовому засіданні, судом першої інстанції не було наведено мотивів цього рішення, як і не було наведено обґрунтувань при ухваленні рішення про залишення позову без розгляду чому суд відхилив заяву банку про розгляд його позову за відсутністю представника позивача, що перешкоджає розгляду справи за відсутністю позивача.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України:

1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

5. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: 1) керує ходом судового процесу; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У статті 13 ЦПК України зазначено про диспозитивність цивільного судочинства, згідно до змісту якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

У статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 42 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, в тому числі позивача.

Зокрема частиною 5 цієї статті передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз змісту наведених норм процесуального закону свідчить, що обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною 5 статті 223, пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України за наявності заяви позивача про розгляд справи за його відсутності суд має право постановити ухвалу про залишення позову без розгляду лише якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналогічні правові висновки були сформульовані ОП КГС ВС у постановах від 05 червня 2020 року у справі№910/16978/19 та від 16 жовтня 2020 року у справі №910/8816/19).

У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 223,257 ЦПК України передбачено право позивача подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності (до такого правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 05 червня 2020 року у справі№910/16978/19 та від 16 жовтня 2020 року у справі №910/8816/19).

Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

При цьому оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Такі правові висновки були висловлені у аналогічній процесуальній ситуації у постанові ОП КГС ВС від 17 березня 2023 року у справі № 910/17906/21 (режим доступу до ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/109673291).

Суд першої інстанції всупереч вказаним нормам цивільного процесуального права не встановив в оскарженій ухвалі від 06 травня 2025 року неможливість вирішення спору у судовому засіданні, та всупереч вимог п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України не навів обґрунтованих висновків про те, що нез`явлення позивача перешкоджає розгляду справи за його відсутності на підставі наявних у справі документів.

Отже, за відсутності у суду зауважень щодо змісту та наявності недоліків позовної заяви, з урахуванням принципу диспозитивності спростовує висновки суду про зловживання позивачем процесуальним правом. За такої процесуальної ситуації суд мав повноваження для розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, та усі негативні наслідки від неявки позивача у судовому засіданні за змістом принципу змагальності, ст. 12 ЦПК України, покласти на нього. Залишення позову у даному випадку не відповідає принципу пропорційності, передбаченому ст. 11 ЦПК України

Суд не звернув уваги, що позивачем до позовної заяви надано клопотання про розгляд справи (а.с.6) без його участі за наявними в матеріалах справи доказами, що не відповідає змісту п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, згідно якій суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Суд у оскарженій ухвалі не встановив, що нез`явлення представника АТ КБ «ПриватБанк» перешкоджає розгляду справи.

При застосуванні норми пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України також застосовує правові висновки щодо її змісту, які були висловлені у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21 (провадження № 61-2956св22) про те, що умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача.

При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, правове значення у цьому випадку має сукупність умов для можливості залишення позову без розгляду: належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від10 лютого 2022 року у справі №756/16448/18 (провадження № 61-16720св20), від20 червня 2022 року у справі № 607/2015/17 (провадження № 61-19391св21).

Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, вони спростовують наведені у відзиві аргументи та висновки суду про наявність підстав для залишення позову без розгляду. Суд першої інстанції порушив вказані норми цивільного процесуального права, внаслідок чого ухвалив помилкове судове рішення.

Тому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції з цих підстав скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»-задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 травня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 01 серпня 2025 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук