Справа № 346/2941/24
Провадження № 22-ц/4808/873/25
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Калинюка О.П.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року АТ «Акцент Банк» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказало, що 19.12.2020 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил ОСОБА_1 надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Всі основні умови кредитування доведені відповідачем, що свідчить його підпис у паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Відповідач взяв на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 16.05.2024 року утворилася заборгованість в розмірі 213 426,53 грн.

АТ «Акцент Банк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.12.2020 року у розмірі 213 426,53 грн, яка складається з: 136 943,32 грн - заборгованість за кредитом, 76 483, 21 грн заборгованість по відсоткам.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року позов АТ «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19.12.2020 року в загальному розмірі 149 271, 22 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2237, 52 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що судом першої інстанції прийнято до розгляду та приєднано до матеріалів справи відповідь на відзив, яка подана з порушенням встановленого судом процесуального строку. Клопотання про поновлення пропущеного строку на вчинення вказаної процесуальної дії позивачем не заявлено.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні заяви від 05.01.2025 року про відвід судді за наявності підстав для її задоволення.

Скаржник зазначає, що в суді першої інстанції ним заявлено клопотання про витребування доказів та витребувано у позивача: інформацію про максимальний розмір кредитного ліміту, який був встановлений на банківську картку, відкриту у АТ «Акцент-Банк», інформацію щодо підписання паспорта споживчого кредиту б/н від 19.12.2020 року за програмою «Кредина картка» та докази ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк». У заяві від 03 березня 2025 року позивач зазначав, що максимальний розмір кредитного ліміту на його банківську карту був встановлений 04 липня 2021 року у розмірі 65 000 грн. Інші витребувані докази суду надані не були. Проте, з довідки за лімітами вбачається, що максимальний розмір кредитного ліміту нібито становив 137 000 грн і був встановлений 29 березня 2024 року з ініціативи банку. Отже, існує суперечність між інформацію щодо максимального розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Тому, судом не звернуто уваги, що банк з власної ініціативи міг підвищити кредитний ліміт за платіжною карткою 29 березня 2024 року з 65 000 грн до 137 000 грн, при наявності заборгованості станом на 29 березня 2024 року.

Судом також не звернуто увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, які є обов`язковими для такої категорії спорів.

Скаржник посилається на те, що судом не звернуто увагу на заяву про застосування строків позовної давності, оскільки станом на час пред`явлення позову сплив строк позовної давності, про що ним подано заяву відповідно ст.ст.257, 267 ЦПК України.

Скаржник посилається на те, що встановивши відсутність підтвердження процентної ставки за кредитом суд не мав права самостійно визначати розмір відсоткової ставки та обчислювати відсотки за ст.625 ЦК України.

Скаржник посилається на те, що позивачем не доведено підписання ним паспорта споживчого кредиту та інші твердження позивача. Сам по собі факт користування банківською карткою не може свідчити про наявність в нього заборгованості за цією карткою.

Суд не звернув увагу, що в матеріалах справи немає жодного доказу, який би у відповідності до положень ст.ст. 77 - 81 Цивільного процесуального кодексу України, підтвердив обставини, на які посилається позивач.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, який ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року повернуто без розгляду.

У судове засідання представник позивача АТ «Акцент-Банк» не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05.06.2025 року розгляд справи призначено на 08.07.2025 року на 14.30 год.

08 липня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи для отримання відповіді від АТ «Акцент-Банк» на його заяву.

08 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 22 липня 25 року на 15 год 30 хв.

22 липня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з витребуванням додаткових доказів з метою встановлення відомостей, які мають значення для справи та правильного встановлення обставин даної справи.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності скаржника, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема, у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою.

Скаржником не наведено обставин, що б виключали можливість визнання причин його неявки поважними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням викладеного та положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без представника позивача та скаржника, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення кредитної заборгованості (тіла кредиту), суд виходив з того, що 22.04.2020 року між сторонами укладено кредитний договір б/н. Відповідач отримав кредитну картку та використовував кредитні кошти. Факт користування кредитною карткою та використання кредитних коштів стороною відповідача не спростовано. Суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості у розмірі 136 943 грн.

Суд дійшов висновку, що паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та не є доказом того, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів у розмірі 44, 4%, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів не підлягають задоволенню. Разом з тим, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, як визначено в ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 19.12.2020 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відповідно до якої він згоден з тим, що дана заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, зобов`язується виконувати вимоги вказаних Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua.

Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний відповідачем 19.12.2020 року електронним підписом. У вказаному паспорті споживчого кредиту зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема: сума/ліміт кредиту по картці «Універсальна» до 50 000 грн, по картці «Універсальна GOLD» - до 100 000 грн; по картці «Зелена» - до 200 000 грн; строк кредитування 240 міс.; мета отримання кредиту - на споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку; пільгова процентна ставка 0,000001 % на місяць; базова процентна ставка по картці «Універсальна» 3,9 % в місяць (46,8 % річних), по картці «Універсальна GOLD» - 3,7 % в місяць (44,4% річних); по картці «Зелена» - 3,7 % в місяць (44,4% річних); тип процентної ставки -фіксована; загальні витрати за кредитом: по картці «Універсальна» - 110 459 грн 96 коп. (кредитний ліміт 25 000 грн.), по картці «Універсальна GOLD» - 120 561 грн. 72 коп. (кредитний ліміт 25 000 грн.); по картці «Зелена» - 76 571 грн. 06 коп. (кредитний ліміт 25 000 грн.); реальна річна процентна ставка, відсотків річних по картці «Універсальна» 58, 23 % річних, по картці «Універсальна GOLD» - 56, 44 % річних; по картці «Зелена» - 49, 34 % річних. Згідно з розділом 7 паспорта ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2021 року.

Згідно довідки за картами відповідачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано кредитну картку № НОМЕР_2 строком дії до грудня 2027 року.

Відповідно до довідки за лімітами АТ «Акцент-банк» ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт на суму 25 000 грн; зміна кредитного ліміту відбулась 27.01.2021 року збільшення до 26 000 грн, 28 000 грн, 35 000 грн; 19.06.2021 року збільшення до 40 000 грн; 22.06.2021 року до 60 000 грн; 04.07.2021 року до 65 000 грн; 29.03.2024 року до 137 000 грн.

З розрахунку заборгованості, який надано позивачем, станом на 16.05.2024 року відповідач має заборгованість в розмірі 213 426,53 грн, яка складається з: 136 943,32 грн- заборгованість за тілом кредиту; 46483,21 грн - заборгованість по нарахованими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір,умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює банком (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви від 19.12.2020 року, яка підписана ОСОБА_1 ; розрахунок заборгованості за договором б/н від 19.12.2020 року; копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк»; копію Витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» «Універсальна GOLD» «Зелена»; довідку за лімітами за період з 19.12.2020 року по 29.03.2024 року, довідку за картками, виписки по рахунку по картці за період з 19.12.2020 по 27.03.2024 року, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Довідкою АТ «Акцент-Банк» підтверджується, що ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видана кредитна картка № НОМЕР_2 , терміном дії до грудня 2027 року.

При цьому, Витяг з умов та правил надання банківських послугу АТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https://а-bank.com.ua/termsв розділі «Умови та правила» та Витяг з Умов та правил надання банківських послугу АТ«Акцент -Банк» розміщеного на сайті https://а-bank.com.ua/termsв розділі «Умови та правила» Тарифи користування кредитною карткою, не підписані ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень ,що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.

У анкеті-заяві від 19.12.2020 року, яка підписана ОСОБА_1 відсутні умови щодо сплати відсотків за користування кредитом, а саме: їх розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення відсотків.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634ЦКУкраїни, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://а-bank.com.ua/ terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяги з Умов та правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відсутні підстави вважати, що АТ «Акцент-Банк» і ОСОБА_1 обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина другастатті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20

В паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 19.12.2020 року, міститься зауваження про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду, що паспорт споживчого кредиту не може бути визнаний належним і достатнім доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування, саме щодо сплати відсотків за користування кредитом. І в цій частині висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на 16.05.2025 року у відповідача наявна кредитна заборгованість за тілом кредиту сумі 136 943 грн.

Згідно довідки за лімітами АТ «Акцент-банк» ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт на суму 25 000 грн; зміна кредитного ліміту відбулась 27.01.2021 року збільшення до 26 000 грн, 28 000 грн, 35 000 грн; 19.06.2021 року збільшення до 40 000 грн; 22.06.2021 року до 60 000 грн; 04.07.2021 року до 65 000 грн; 29.03.2024 року до 137 000 грн.

Посилання скаржника на те, що йому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 65 000, грн спростовується встановленими по справі обставинами, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом (тіло) станом на 16.05.2024 року в сумі 136 943,32 грн.

Випискою про рух коштів по картці за період з 19.12.2020 по 16.05.2024 року підтверджується, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, здійснював платежі, розраховувався в магазинах, а також поповнював картку.

Разом з тим, з наданих виписок по картці вбачається, що позивач з кредитної картки відповідача пороводив списання відсотків, які ним нараховувались без погодження з відповідачем, а саме: 2114,11 грн 01.11.2021 року; 2041, 77 грн -01.12.2021 року; 2153,59 грн - 01.02.2022 року; 2132, 87 -01.01.2022; 1988,22 01.03.2022 року; 2215,1 грн - 01.04.2022 року; 2126,03 грн- 01.05.2022 року; 2186,09 грн 01.06.2022 року; 2142,9 грн - 01.07.2022 року; 2352,13 грн- 01.08.2022 року; 2486,54 грн - 01.09.2022 року; 2533,05 грн- 01.10.2022 року; 2755,32 01.11.2022 року; 2793,14 грн - 01.12.2022 року; 3024,05 грн-01.01.2023 року; 3158,5 грн-01.02.2023 року; 2969,61 грн - 01.03.2023 року; 3427,32 грн - 01.04.2023 року; 3443,43 грн 01.05.2023 року; 3721,54 грн - 01.06..2023 року; 4083,57 грн - 01.07.2023 року; 4271,42 грн-08.01.2023 року; 4322,39 грн - 01.09.2023 року; 4231,46 грн - 01.10.2023 року; 4424,28 грн-01.11.2023 року; 4330,03 - 01.12.2023 року; 4226,1 грн - 01.01.2024 року; 4564,54 грн-01.02.2024 року; 4325,39 грн - 01.03.2024 року, а всього на суму 90862,66 грн.

Колегія суддів вважає, що стягнення таких сум банком здійснено без правових підстав, а тому сума заборгованості за тілом кредиту підлягає зменшенню на 90862,66грн. Суд першої інстанції на ці обставини не звернув увагу та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 136943, 32 грн.

Позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про встановлення розміру відсотків за користування кредитом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати підставу та предмет позову. (постанова Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21).

Висновок суду про обчислення 3% річних та індексу інфляції з період з 16.05.2021 року по 16.05.2024 року, що становить 3 роки (1 095 днів), колегія суддів вважає необґрунтованим, з підстав того, що суд переглядає справу в межах позовних вимог, з яких вбачається, що позовних вимог про стягнення прострочених відсотків банком не заявлено. І в цій частині колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги і рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору,які є обов`язковими для такої категорії справ, не заслуговують на увагу, оскільки обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист (постанова ВС у справі № 521/6555/14-ц від 24.04.2019 року)

Щодо доводів апеляційної скарги в частині застосування строку позовної давності за поданою відповідачем заявою колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Надалі, з метою удосконалення норм ГПК України, ЦПК України, КАС України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», в якому зокрема зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-9), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають відповідні строки, у тому числі передбачені положеннями статті 257 ЦК України. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, відмінено з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року.

Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні.

Таким чином, заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позовна давність для пред`явлення позовних вимог у цій справі станом на день звернення позивача до суду (травень 2024 року) не спливла

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції, що відповідь на відзив було прийнято з порушенням норм ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно до ч. 4 ст.179 ЦПК України визначено, що відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження за позовною заявою АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду по суті на 02 липня 2024 року о 09 год 50 хв з викликом сторін по справі. Запропоновано відповідачу протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Встановлено позивачеві строк для подання відповіді на відзив, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи, - п`ять днів з дня отримання відзиву.

12 вересня 2024 року до Івано-Франківського міського суду через систему «Електронний суд» направлено відзив на позовну заяву АТ «Акцент Банк».

Закінчення строку на подання відповіді на відзив є 17 вересня 2024 року (п`ятий день).

Відповідь на відзив АТ «Акцент Банк» направлено суду 04 жовтня 2024 року, що підтверджується квитанцією ПП «ДКО-Експрес», тобто з пропуском строку, встановлено в ухвалі Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2024 року.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України). Однак, вказане порушення норм ЦПК України не є обов`язковим для скасування ухваленого рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не задовольнив відвід судді при наявності підстав для його задоволення колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів спарви 04 листопада 2024 року в даній справі Івано-Франківським міським судом було ухвалено заочне рішення.

Ухвалою від 18 грудня 2024 року вказане заочне рішення скасовано та призначено дану справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 15 січня 2025 року.

05 січня 2025 року відповідач через підсистему «Електронний суд» подав заяву про відвід судді Калинюка О. П., яка обгрунтована тим, що вказане заочне рішення від 04.11.2024 року ухвалене під головуванням даного судді, було незаконним, про що зазначено в ухвалі від 18.12.2024 року. Відповідач вважає, що при ухваленні цього заочного рішення було порушено права відповідача, адже в даному рішенні зазначено неправдиву інформацію про неподання ним відзиву на позовну заяву та про його неналежний виклик у судове засідання.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що суд постановив ухвалу з порушенням встановленого порядку для розгляду заяви про відвід судді, що передбачено ст.46 ЦПК України. Разом з тим, аналізуючи підстави для відводу судді Калинюка О.П., колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини на, які посилався ОСОБА_1 у заяві про відвід судді є необгрунтованими, оскільки зводяться до процесуальних порушень під час розгляду справи та не можуть бути підставою для відводу судді при новому розгляді справи після скасування заочного рішення. Крім того, після залишення заяви про відвід без розгляду, скаржник мав право заявити відвід судді. Як вбачається із матеріалів справи після 15 січня 2025 року відповідачем не заявлявся відвід судді. З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставою для скасування ухваленого рішення.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.12.2020 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» у розмірі 149 271, 22 грн та судових витрат по сплаті судового збору слід скасувати, та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-банк» заборгованості за кредитним договором б/н від 19.12.2020 року станом на 16.05.2024 року у розмірі 46 098,93 грн, а в іншій частині, яким відмовлено позивачу у стягненні відсотків слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст.141ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141ЦПКУкраїни передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що є підстави для перерозподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3201,39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3633,6 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.

Пропорційно задоволеним вимогам з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» за подання позовної заяви підлягає стягненню судовий збір в розмірі 691,18 грн.

Пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2849,10 грн.

Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Провівши взаємозалік судового збору, остаточно з ОСОБА_1 на користь ТОВ АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2157,92 грн (2849,10 грн 691,18 грн).

Керуючись ст. 367,ст. 374, ст.ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.12.2020 року з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» у розмірі 149 271, 22 грн та судових витрат по сплаті судового збору скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 на користь АТ «Акцент-банк», , заборгованість за кредитним договором б/н від 19.12.2020 року станом на 16.05.2024 року у розмірі 46 098,93 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2157,92 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева