Номер провадження: 22-ц/813/3942/25
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в особі свого представника Черебаренко Людмили Михайлівни

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Шенцевої О.П. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію спадкодавця,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою з м. Донецька, з 08 серпня 2022 року і по даний час проживає в м. Одесі.

В період з 08 серпня 2022 року по 26 лютого 2024 року вона проживала однією сім`єю в м. Одесі із своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була пенсіонеркою за віком. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивачки ОСОБА_2 померла в м. Одесі.

24 вересня 2024 року Київською державною нотаріальною конторою м. Одеси позивачці було видане свідоцтво про право на спадщину за законом реєстровий номер 1-585, яка складається з недоотриманої пенсії матір`ю позивача ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2022 року в розмірі 140765,18 грн.

11 жовтня 2024 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про нарахування і виплату недоотриманої пенсії померлої матері як спадкового майна.

Листом від 11 жовтня 2022 року ГУ ПФУ в Одеській області повідомило, що борг в сумі 140765,18 грн по справі померлої ОСОБА_2 включено до переліку боргів 02 жовтня 2024 року, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, тому виплата яких розпочнеться після виділення відповідного фінансування на умовах порядку та механізмів, визначених Порядком № 1165.

Посилаючись на відмову відповідача здійснити йому як спадкоємцю за законом виплату грошової суми недоотриманої пенсії матері у розмірі 140765,18 грн, позивачка із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на положення ст. 328, 1216, 1218, 1227 ЦК України, ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» просила суд нарахувати і виплатити їй як спадкоємцю належну спадкодавцю ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , недоотриману пенсію в розмірі 140765 гривень за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2022 року.

Від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що оскільки борг в сумі 140765,18 гривень включено до переліку боргів 02 жовтня 2024 року, то виплата розпочнеться після виділення відповідного фінансування та на умовах порядку та механізмів, визначених порядком, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, а значить, дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області є правомірними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

02 грудня 2024 року до суду представником позивача подано відповідь на відзив (в порядку ст. 179 ЦПК України), в якій просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати і виплатити спадкоємцю недоотриману пенсію.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію спадкодавця задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області нарахувати і виплатити спадкоємцю ОСОБА_1 належну спадкодавцю ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , недоотриману пенсію за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2022 року, в розмірі 140 765,18 гривень.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1408,00 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2025 року внесено виправлення в рішення Приморського районного суду м. Оджеси від 02 грудня 2024 року, якою вважати вірним в тексті рішення період, за який слід нарахувати і виплатити спадкоємцю недоотриману пенсію як з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2022 року, коли ваказано з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2022 року.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в особі свого представника Черебаренко Л.М. вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат за предметною юрисдикцією належать до юрисдикції окружних адміністративних судів відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України, а отже судом першої інстанції порушено правила юрисдикції (підсудності).

Зазначає, що судом першої інстанції було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління на користь позивача суму сплаченого сдового збору у розмірі 1408 грн, що суперечить ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, згідно якої кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України та ч. 2 ст. 73 Закону № 1058-IV, яка передбачає заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим законом.

Крім того вказує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не враховано вимоги ст. 46 Закону № 1058-1У, згідно яого суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Також не враховано норми Порядку № 1165, відповідно до яких пенсійні виплати за минулий період внутрішньо переміщеним особам проводитимуться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 4 Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Рішенням суду від 02.12.2024 проігноровано те, що борг в сумі 140765,18 грн по справі померлої ОСОБА_2 включено до переліку боргів 02 жовтня 2024 року (відповідно до Порядку № 1165), тому виплата розпочнеться тільки після виділення відповідного фінансування та на умовах порядку та механізмів, визначених Порядком № 1165, а в іншому випадку вказане буде нецільовим використуванням коштів Фонду.

Зазначає, що судом першої інстанції стягнуто недоотриману пенсію за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2022 року, що суперечить періоду недоотриманої пенсії.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 вказаної норми).

До судового засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлені, зокрема Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомлено належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримано 30.05.2025 16:39:41 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 95 зв), представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Анзогер Н.С. повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримала 30.05.2025 16:39:41 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 95); ОСОБА_1 особисто розписалась про отримання судової повістки-повідомлення, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення (а.с. 67), що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Від представника ГУ ПФУ в Одеській області надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на задоволенні апеляціной скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є внутрішньо переміщеною особою з м. Донецька з 08 серпня 2022 року і по час видачі довідки проживає в м. Одесі, що підтверджується даними паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 03 березня 2000 року Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, та довідкою про взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи від 08 серпня 2022 року № 5106-, виданою Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27 лютого 2024 року, виданим 27 лютого 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Піденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1926.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 24 вересня 2024 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Савицькою О.Ю., спадкоємцем майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії за період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2022 року в розмірі 140765,18 грн, що підтверджується довідкою Управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27 березня 2024 року за № 1500-0501-8/47293, реєстровий номер 1-585 (а.с. 14).

11 жовтня 2024 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про нарахування і виплату недоотриманої пенсії померлої матері в розмірі 140765,18 грн як спадкового майна.

15 жовтня 2024 року позивач отримала лист № 27990-26676/Б-02/8-1500/24, в якому відповідач, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, включив 02 жовтня 2024 року недоотриману пенсію в розмірі 140765,18 грн до переліку боргів, виплата яких розпочнеться після виділення відповідного фінансування на умовах і в порядку, визначеному згаданою Постановою Кабінету Міністрів України (а.с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходів із обґрунтованості та доведеності позовних вимог протягом розгляду справи.

Переглядаючи вказане рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує вказані висновки суду.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідне право на суму пенсії, що увійшла до складу спадщини, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке в розумінні статті 66 Закону України «Про нотаріат» є правовстановлюючим документом, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 по справі № 338/180/17).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої статті 16 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2147-VIII від 03.10.2017 (ст. 16 ЦК України).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

По справі позивачка обгрунтовувала свої вимоги про стягнення з відповідача на її користь недоотриманої пенсії померлої матері, щодо якої їй вже видано свідоцтво про право на спадщину за законом,

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позов подано з метою захисту спадкових прав, оскільки предметом заявлених позовних вимог є виплата неотриманої матір`ю позивача за життя пенсії, яке не стосуються порядку їх нарахування.

Між сторонами виникли саме правовідносини з приводу реалізації позивачем своїх спадкових прав, а не публічно-правові відносини із суб`єктом владних повноважень, яким є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, свідчить зміст предмету та підстав позову позивачки, а отже і відповідні норми права, що регулюють такі відносини.

Натомість, будь-які публічно-правові відносини у сторін по справі відсутні.

Тому помилковим є довід апеляційної скарги про те, що вказана справа є справою щодо спору фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, що за предметною юрисдикцією належать до юрисдикції окружних адміністративних судів відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України, і про порушення судом правила юрисдикції (підсудності).

Не заслуговує на увагу і довід апеляційної скарги про стягнення сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління, що суперечить ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, згідно якої кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України та ч. 2 ст. 73 Закону № 1058-IV, яка передбачає заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим законом, оскільки судом не встановлюється порядок виконання рішення в даному випадку, а стягуються кошти відповідно до загальних правил цивільно-правового законодавства.

Неспроможним є довід апеляційної скарги про неврахування судом вимог ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Зміст вищевказаної норми та вимог ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд зазначає, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано норми Порядку № 1165, відповідно до яких пенсійні виплати за минулий період внутрішньо переміщеним особам проводитимуться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції надано належну оцінку вказаному доводу.

Відповідно до пункту 1 Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщенимособам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційною виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Отже, Порядок № 1165 визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 зазначив, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами.

Крім того, відповідно до частин першої - другої статті 8 Закону України Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні від 06.09.2012 розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації; з метою виявлення у проектах нормативно-правових актів норм, що містять ознаки дискримінації, проводиться антидискримінаційна експертиза проектів нормативно-правових актів; результати антидискримінаційної експертизи проектів нормативно-правових актів підлягають обов`язковому розгляду під час прийняття рішення щодо видання (прийняття) відповідного нормативно-правового акт; обов`язковій антидискримінаційній експертизі підлягають проекти законів України, актів Президента України, інших нормативно-правових актів, що розробляються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Як визначено статтею 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є одним з головних завдань цивільного судочинства.

Положенням ст. 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі Броньовський проти Польщі зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Щокін проти України від 14.10.2010 зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач перешкоджає реалізації права позивача, як власника майна в порядку спадкування, на отримання недоотриманої пенсії після померлої ОСОБА_2 .

Довід апеляційної скарги про неправильне зазначення судом періоду, за який слід нарахувати та стягнути в порядку спадкування за законом недоотриману спадкодавцем за життя пенсію, спростовується наявною в матерілах справи ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2025 року про виправлення описки в наведеній частині, якою внесено виправлення в рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2024 року та зазначено, що правильним слід вважати період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2022 року, як зазначено в довідці ГУ ПФУ № 27990-26676/Б-02/8-1500/24.

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в особі свого представника Черебаренко Людмили Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 29 липня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький