Номер провадження 2/489/1096/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23 липня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав

встановив

В грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу та стягнення аліментів на користь дитини, відповідач у вихованні дитини та її утриманні будь-якої участі не приймав, дитину не навідував, не спілкувався, навчанням не цікавився. За період прийняття рішення судом про стягнення аліментів на утримання дитини відповідач не здійснив будь-яких заходів про матеріальне утримання дитини, заборгованість по сплаті аліментів станом на вересень 2024 року становить 300754,28 грн.

З цих підстав позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, борг по аліментам сплачує щомісяця і зобов`язується виконувати свій обов`язок постійно.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.04.2016 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.10.2016 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до довідки Миколаївського ліцею №53 ММР Миколаївської області від 15.10.2024 зі слів класного керівника ОСОБА_4 протягом останніх двох років у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_2 участі не приймав. З класним керівником зв`язку не підтримував, успіхами сина у навчанні не цікавився, батьківські збори не відвідував. Всі обов`язки щодо виховання дитини виконує ОСОБА_1 .

Як встановлено з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №54822937 від 06.09.2024 за ОСОБА_2 станом на 01.01.2020 рахується заборгованість у розмірі 88954,36 грн.

Також позивачем надано до суду Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідування за фактом вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Однак, суд виходить з того, що реєстрація заяви про вчинене кримінальне правопорушення не є тотожним до обвинувального вироку, яким встановлюється факт вчинення особою кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Виконавчого комітету ММР від 09.06.2025 орган опіки та піклування виконавчого комітету ММР вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Орган опіки та піклування виходив з того, що відповідач на засідання не з`явився, однак направив електронного листа та вказав, що має намір спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач, підтвердила обставини викладені в позовній заяві та вказала, що відповідач після розірвання шлюбу (2016 рік) не бере участь у вихованні та утриманні сина. Допитана в якості свідка ОСОБА_6 також підтвердила, що відповідач не спілкується з дитиною, участі у вихованні та утриманні не приймає.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про неї - ст.9 Конвенції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України (далі СК України) здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 203/3505/19 від 26.01.2022)

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/73/20 від 27.04.2022 врахувавши конкретні обставини справи, «якнайкращі інтереси дитини», а також те, що відповідач не підтримував стосунків з дитиною протягом тривалого часу, не цікавився його життям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки особа свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Суд зазначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку Виконавчого комітету Миколаївського міської ради слідує, що орган опіки та піклування вважає за не доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина, при цьому єдиною підставою такого висновку зазначає факт заперечення батьком проти позову, часткової сплати аліментів, що також може свідчити про його інтерес до дитини. При цьому, зазначаючи у висновку документи, а саме довідку навчального закладу, соціально-психологічний висновок Миколаївського міського центру соціальних служб, які свідчать про відсутність участі батька у виховані дитини, не надає оцінку вказаним документам.

Як зауважувалося, питання про позбавлення батьківських прав необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною 6 ст. 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Водночас, висновок органу опіки та піклування не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Також вказаний документ не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі N 496/4271/16-а (К/9901/29090/18).

Проаналізувавши вищезазначений висновок органу опіки і піклування Миколаївської міської ради, суд визнає його неналежно обґрунтованим і таким, що не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У висновку фактично констатуються обставини, на які посилається відповідач, не містить обґрунтованих обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про належне виконання батьківських обов`язків відповідачем. Також з вказаного висновку не є зрозумілим, яким чином не позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дитини.

Суд виходить з того, що відповідач не вказує на наявність реальних перешкод у спілкуванні з дитиною, участі у вихованні сина. 24.03.2025 на електронну пошту служби у справах дітей надійшов лист відповідача про те, що він бажає виконувати всі батьківські обов`язки, проте як до ухвалення висновку органом опіки та піклування, так і до ухвалення рішення судом, тобто протягом мінімум чотирьох місяців, відповідач свого ставлення до участі у вихованні сина не змінив, із дитиною не спілкувався. На думку суду, вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Тому, всебічно дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, не спілкується, не надає коштів на утримання дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина. ОСОБА_2 не підтримує стосунків з дитиною протягом тривалого часу, не цікавиться життям сина, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31.07.2025.

Суддя В. В. Кокорєв