Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9491/24
Провадження № 2-др/711/50/25
28 липня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Півень С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гладченко Альони Валеріївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу,-
В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала на розгляді цивільна справа №711/9491/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
18.07.2025 суд ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги повністю та ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 13 700дол. США та 7 127,46 грн. в якості відшкодування витрат з оплати судового збору.
22.07.2025 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Гладченко А.В. про розподіл судових витрат, в якій заявлено вимогу про відшкодування позивачці за рахунок відповідача витрат на правову допомогу в сумі 62 000 грн. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що у зв`язку з необхідністю залучення спеціалістів для надання правової допомоги у даному судовому провадженні позивачкою було укладено 5 договорів про надання правової допомоги, за якими вартість послуг правничої допомоги склала 62 000 грн. і була сплачена позивачкою. Оскільки позов було задоволено в повному обсязі, то витрати позивача з оплати послуг правничої допомоги слід покласти на відповідача.
Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивачки адвоката Гладченко А.В. 28.07.2025р. до суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути заву про ухвалення додаткового рішення у відсутність позивачки та її представника. Відповідач ОСОБА_2 про причину неявки до суду не повідомив. Натомість в контексті положень ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України, питання про ухвалення додаткового рішення про судові витрати розглядається судом без повідомлення учасників справи, а у разі виклику таких осіб в судове засідання, то їх неприбуття не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши надані докази на підтвердження вимог позивача про відшкодування судових витрат суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
За обставинами справи судом встановлено, що судові витрати по справі складаються з судового збору, що підлягає сплаті за подання позову до суду, та витрат сторін на правову допомогу. Питання про розподіл витрат з оплати судового збору було вирішено судом при ухваленні остаточного рішення за наслідками розгляду справи, а питання про розподіл витрат позивачки на правову допомогу не розглядалось у зв`язку з клопотанням сторони позивача про надання доказів на підтвердження таких витрат після закінчення розгляду справи.
Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу суду надано: договори про надання правової допомоги №22112415 від 22.11.2024 (16 000грн.), №09012517/д від 09.01.2025 (9000грн.), №13022502/д від 02.04.2025 (15 000грн.), №15042502/д від 15.04.2025 (11 000грн.), №07072503/д від 07.07.2025 (11 000грн.); акти приймання-передачі наданих послуг №22112415 від 30.11.2024, №09012517/д від 11.02.2025, №13022502/д від 09.04.2025, №15042502/д від 07.07.2025, №07072503/д від 22.07.2025.
Позивачка просила компенсувати їй за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги в сумі 62 000 грн. Відповідач під час судових дебатів зазначив, що згодний компенсувати позивачці судові витрати з оплати судового збору.
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
- складання процесуальних документів;
- участь адвоката у судових засіданнях.
За обставинами судового провадження судом встановлено, що справа перебувала в провадженні суду на розгляді з 11.12.2024. Для здійснення процесуальних дій судом призначалось 12 судових засідання. Фактичне представництво інтересів позивачки у судових засіданнях здійснювалось адвокатом Гладченко А.В., яка брала участь у восьми судових засіданнях. Натомість тривалість розгляду справи здебільшого обумовлена перенесенням судових засідань внаслідок процесуальної поведінки сторін (двічі судові засідання переносились за заявою сторони позивача; сім разів через неявку відповідача).
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на праві грошової вимоги, що виникло з правочину, укладеного у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною.
В той же час, суд бере до уваги процесуальну поведінку відповідача, оскільки саме за клопотанням відповідача та внаслідок неявки останнього судом неодноразово відкладались судові засідання з розгляду справи, що мало наслідком істотне збільшення строку розгляду справи та сприяло збільшенню кількості судових засідань, в яких мав брати участь представник позивача.
Разом з тим суд звертає увагу, що у позовній заяві позивачкою було заявлено, що розмір понесених нею витрат складає 7 127,46 грн. з оплати судового збору та 16 000 грн. з оплати правової допомоги, а орієнтовний розмір витрат по справі 40 000 грн.
Фактичне представництво інтересів позивачки в судовому провадженні здійснювалось двома адвокатами. Представництво інтересів позивачки адвокатом Пономарьовою В.М. здійснювалось на підставі ордеру серії АР №1206322 від 22.11.2024, але в такому ордері відсутнє посилання на номер договору, на підставі якого здійснюється представництво. Представництво інтересів позивачки адвокатом Гладченко А.В. здійснювалось на підставі ордеру серії СВ №1112574 від 09.01.2025, в якому зазначено, що представництво здійснюється на підставі договору №09-01 від 09.01.2025.
В той же час всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України стороною позивача не надано суду доказів того, що представники позивачки діяли на підставі наданих суду договорів про надання правової допомоги, укладених позивачкою з ТОВ «Правова допомога 24/7», а також доказів того, що укладання таких договорів з ТОВ «Правова допомога 24/7» зумовлено необхідністю надання позивачці правової допомоги для вирішення спору з відповідачем по даному судовому провадженню.
Також суд звертає увагу, що незважаючи на твердження позивачки про фактичне понесення нею витрат на оплату правову допомогу, суду не надано жодного доказу про фактичну оплату позивачкою послуг її представників.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивачки щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачкою сума в розмірі 62 000 грн. є необґрунтованою. При цьому, суд доходить висновку про необґрунтованість та не співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивачки з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями та складанням позовної заяви з додатками, а також участю адвоката у восьми судових засіданнях в режимі відеоконференції).
За таких обставин, беручи до уваги розмір ціни позову, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 10 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також суму платежу, присуджену судом до стягнення з відповідача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 133, 137, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гладченко Альони Валеріївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) в якості відшкодування витрат на правничу допомогу суму коштів в розмірі 10 000 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В.М. Скляренко