Провадження №2/205/1586/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Дорошенко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Гузь Є.В.,

представника позивача адвоката Носенка А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання правочину удаваним та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року адвокат АО «Гайтан та партнери» Гайтан К.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання правочину удаваним та визнання права власності на нерухоме майно. Мотивуючи свої вимоги, представник зазначала, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №080028 від 06.05.2002 року, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки загальною площею 545 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17.06.2002 року, посвідченим державним нотаріусом Першотравневої державної нотаріальної контори Чичековим С.Ф., ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 вищевказану земельну ділянку. Зареєстровано в реєстрі за номером 1520.

Відповідно до довіреності №23АВ0357203 від 20.11.2020 року, виданої та засвідченої Братіковою К.С. , тимчасово виконуючої обов`язки нотаріуса Анапського нотаріального округу Григор`євої О.І., ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 керувати та розпоряджатись належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 545 кв.м. (разом з будівлями, розташованими на ній), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Довіреність видана строком на один рік, з правом передовіри повноважень по довіреності іншим особам. 12.07.2021 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. засвідчено вірність перекладу тексту довіреності №23АВ0357203 з російської мови на українську мову.

20.11.2020 року Братіковою К.С. , тимчасово виконуючої обов`язки нотаріуса Анапського нотаріального округу Григор`євої О.І., було засвідчено згоду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на продаж її з чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його умовах та на його розсуд, за ціну на його розсуд, набутого ним у шлюбі майна, яке складається із земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 13.07.2021 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. засвідчено вірність перекладу тексту Згоди №23АВ0357204 від 20.11.2020 року з російської мови на українську мову.

Відповідно до акту про виконання умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.11.2020 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали дійсний договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 545 кв.м. разом із будівлями розташованими на ньому, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом про виконання умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.11.2020 року, укладеного в м.Запоріжжі, сторони підтвердили виконання умов попереднього договору, передачу земельної ділянки, а також факт повного розрахунку 28000 доларів США, що на час складання акту складає 797 106,80 грн.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №266756336 від 21.07.2021 року ОСОБА_3 звернулась із заявою з реєстраційним номером 46791993, 16.07.2021 року про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0.0545 (га). Підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу, серія та номер 1520, виданий 17.06.2002 року державним нотаріусом Першотравневої державної нотаріальної контори Чичековим С.Ф., власник ОСОБА_2 .

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021, який зробила ОСОБА_3 09.06.2021, заява №ЗВ-021, вищевказана земельна ділянка має кадастровий номер №:000:1254.

20.04.2021 року ОСОБА_3 , як представник ОСОБА_2 звернулась із заявою до ФОП ОСОБА_8 для виконання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 16.06.2021 року між ОСОБА_3 , як представником ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_8 укладено акт приймання-передачі виконаних робіт ОСОБА_2 згідно з договором №20/04 від 20.04.2021 року про юридичне оформлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

10.01.2022 року було повторно видано довіреність №23АВ2157507 та засвідчено Хожаіновою Є.О. , тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Краснодарського нотаріального округу Кліменкової Г.Ф., якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 керувати та розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 545 кв.м. (разом з будівлями, розташованими на ній), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Довіреність видана строком на три роки, з правом передовіри повноважень по довіреності іншим особам. Однак засвідчити вірність перекладу тексту вказаної довіреності з російської мови на українську мову не було змоги, оскільки 24.02.2022 року почалась військова агресія Російської Федерації проти України.

Посилаючись на те, що обома сторонами правочин повністю виконаний: відповідачем були передані всі документи права власності на земельну ділянку, виконано технічну документацію із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в свою чергу покупцем передано грошові кошти за земельну ділянку, ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін правочину не заявляв, більш того, сторонами було укладено акт про виконання умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2020 року, просить визнати удаваним правочин, а саме довіреність №23АВ0357203 від 20.11.2020 року та довіреність №23АВ2157507 від 10.01.2022 року, якими ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 керувати та розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 545 кв.м. (разом з будівлями, розташованими на ній), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11.10.2024 року вказаний позов було залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків.

17.10.2024 року представником позивача Гайтан К.О. через підсистему «Електронний суд» подано до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вищезазначеної ухвали.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2024 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання по суті.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25.04.2025 року, з 30.04.2025 року змінено найменування Ленінського районного суду міста Дніпропетровська на Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Представник позивач ОСОБА_1 адвокат Носенко А.Г. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, та не повідомив суд про причину неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України та направлення поштової кореспонденції на адресу його місця реєстрації.

Одночасно, від імені відповідача ОСОБА_2 29.01.2025 року на електронну адресу суду надійшла заява, в якій останній підтверджує, що ним дійсно було підписано акт про виконання умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки разом із будівлями, розташованими на ній від 30.11.2020 року, площею 545 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі ним довіреності на ім`я ОСОБА_3 , та отримання ним грошових коштів у розмірі 28000 доларів США, що на дату складання акту становило 797 106,80 грн. Розгляд даної справи просив провести без його участі. Однак така заява подана з порушенням ч.8 ст.43 ЦПК України, а саме вхідний документ не містив файл кваліфікованого сертифіката електронного підпису, який використовується для здійснення ідентифікації підписанта з засвідченим кваліфікованим електронним підписом автора (КЕП), про що канцелярією суду складено акт від 29.01.2025 року, а тому, зважаючи на вимоги п.7 ч.1 ст.183, ч.8 ст.43, ч.4 ст.183 ЦПК України, суд не бере до уваги подану заяву.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, засобами поштового зв`язку направила на адресу суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі, розгляд справи просила провести без її участі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки відповідач не повідомив про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у суду наявні відомості про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.06.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першотравневої державної нотаріальної контори Чичековим С.Ф., відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 545 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №266756336 від 21.07.2021 року (а.с. 24-25, 29).

20.11.2020 року тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Анапського нотаріального округу Григор`євої О.І., Братіковою К.С. посвідчено довіреність, за якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 керувати та розпоряджатись належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 545 кв.м. (разом з будівлями, розташованими на ній), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Довіреність видана строком на один рік, з правом передоручення повноважень по цією довіреність іншим особам (а.с.16-17).

12.07.2021 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. засвідчено вірність перекладу тексту довіреності №23АВ0357203 з російської мови на українську мову (а.с.18-19).

20.11.2020 року тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Анапського нотаріального округу Григор`євої О.І., Братіковою К.С. було засвідчено згоду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на продаж її з чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його умовах та на його розсуд, за ціну на його розсуд, набутого ним у шлюбі майна, яке складається із земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

13.07.2021 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. засвідчено вірність перекладу тексту зазначеної Згоди №23АВ0357204 від 20.11.2020 року з російської мови на українську мову (а.с.27).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписали Акт про виконання умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.11.2020 року, за текстом якої: 1. Основний договір, відповідно до п.1 Попереднього договору купівлі продажу земельної ділянки від 11.11.2020 року, визнається укладеним та виконаним, шляхом передачі Довіреності від продавця покупцю, на ім?я ОСОБА_3 (бланк 23АВО357203, зареєстрований в реєстрі №23-50-н/23-2020-2-176 від 20.11.2020 року Братіковою К.С. тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Анапського нотаріального округу Григор?євой Оленою Іванівною, разом з: - оригіналом єдиного правовстановлюючого документа - Договором купівлі продажу земельної ділянки від 17.06.2002 року, зареєстрованого державним нотаріусом України Чичековим С.Ф. в реєстрі під №1520 (бланк АЕК «598934); - нотаріальною згодою дружини ОСОБА_6 на відчуження земельної ділянки; - нотаріально засвідченої копії паспорта ОСОБА_2 ; нотаріально засвідченої копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ; - нотаріально засвідченої копії паспорта ОСОБА_6 . 2. Покупець провів повну сплату 28000,00 доларів США, що на час складання акту складає 797 106,80 грн. 3. Продавець передав покупцю земельну ділянку площею 545 кв.м. (разом із будівлями, розташованими на ній), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 4. Продавець не має претензій до покупця. 5.Покупець не має претензій до продавця. 6. Дійсний передаточний акт складено в двох примірниках, один з яких знаходиться у покупця, другий у продавця (а.с.47).

20.04.2021 року ОСОБА_3 як представник відповідача ОСОБА_2 звернулась із заявою до ФОП ОСОБА_8 для виконання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 16.06.2021 року між ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_8 укладено акт приймання-передачі виконаних робіт ОСОБА_2 згідно з договором №20/04 від 20.04.2021 року про юридичне оформлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.49-65, 66).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021, який зробила ОСОБА_3 09.06.2021, заява №ЗВ-021, вищевказана земельна ділянка має кадастровий номер №:000:1254 (а.с.30).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №266756336 від 21.07.2021 року ОСОБА_3 як уповноважена особа звернулась із заявою з реєстраційним номером 46791993, 16.07.2021 року про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0.0545 (га). Підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу, серія та номер 1520, виданий 17.06.2002 року державним нотаріусом Першотравневої державної нотаріальної контори Чичековим С.Ф., власник ОСОБА_2 (а.с.29).

10.01.2022 року тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Краснодарського нотаріального округу Кліменкової Г.Ф., Хожаіновою Є.О. було повторно видано довіреність №23АВ2157507, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 керувати та розпоряджатися належним йому на праві власності земельною ділянкою, площею 545 кв.м. (разом з будівлями, розташованими на ній), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Довіреність видана строком на три роки, з правом передоручення повноважень за цією довіреністю іншим особам (а.с. 20-21).

Згідно зі ст.ст. 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Відповідно до положень ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Згідно з ч. 5 ст. 656 ЦК України особливості купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (статті 657 ЦК України).

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Разом з тим, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (ст.235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто, установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

При цьому, змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (ст.ст.12,81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Отже, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено у постановах Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 742/1913/15-ц, від 21.08.2019 року у справі № 303/292/17, від 30.03.2020 року у справі № 524/3188/17.

Також зазначене узгоджується з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Крім того, у п.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 522/14890/16 зазначено, що: «Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, правочин який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним».

Судом встановлено, що довіреністю №23АВ0357203 від 20.11.2020 року та довіреністю №23АВ2157507 від 10.01.2022 року відповідач ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 545 кв.м. (разом з будівлями, розташованими на ній), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-17, 18-19, 20-21).

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18.

За своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2021 року у справі № 710/475/20-ц.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє (частини перша, друга статті 238 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання правочину, укладеного у вигляді довіреності, удаваним, представник позивача посилався на те, що обома сторонами правочин повністю виконаний: відповідачем були передані всі документи права власності на земельну ділянку, виконано технічну документацію із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в свою чергу покупцем передано грошові кошти за земельну ділянку, ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін правочину не заявляв, більш того, сторонами було укладено акт про виконання умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.11.2020 року.

Разом з тим, пред`являючи таку вимогу позивач не зазначає спрямованості волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин, а також те, який правочин сторони в дійсності на його погляд вчинили і не просить суд встановити, який правочин сторони насправді вчинили.

Зокрема ОСОБА_3 (представник) послідовно вчиняла дії на виконання своїх повноважень від імені довірителя ОСОБА_2 , які прописані в довіреності, щодо управління та розпорядження належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 545 кв.м. (разом з будівлями, розташованими на ній), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема шляхом звернення та оформлення технічної документації із землеустрою, реєстрації права власності за довірителем, оформлення витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а тому спірні довіреності не можуть бути визнані удаваним правочином, оскільки його метою є управління та розпорядження такої земельної ділянки, що нею виконувалося.

За правилами частин першої-третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Таким чином, при укладенні попереднього договору повинна була бути дотримана обов`язкова форма цього договору, яка є аналогічною основному договору, у досліджуваних правовідносинах - договору купівлі-продажу щодо нерухомого майна. Із системного аналізу наведених норм права, з врахуванням вимог ч.1 ст.657 ЦК України, попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки мав укладатися у письмовій формі та підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь якого іншого договору, є відповідність його змісту Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 3 статті 209, частина 1 статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

За змістом ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нормами матеріального законодавства передбачена можливість визнавати у судовому порядку нікчемні договори дійсними, зокрема на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

За правилами частини другої статті 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Зазначена частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору.

Тобто, у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17 викладено правовий висновок про те, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц зазначено про те, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення.

Згідно з постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 522/6709/19 вказано, що визнання дійсним дво- чи багатостороннього правочину (конвалідація) на підставі частини другої статті 218 ЦК України норми допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми без нотаріального посвідчення зумовлює їх нікчемність). Визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Якщо застосовувати конструкцію удаваності до одностороннього правочину, то удаваний та прихований мають бути односторонніми правочинами. Тому відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

При цьому, попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.11.2020 року, на який посилається представник позивача, не долучений до матеріалів справи, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити чи дійсно сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 545 кв.м. (разом з будівлями, розташованими на ній), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чи було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору, а тому відсутні підстави вважати укладеним та виконаним основний договір, відповідно до п.1 Попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки, шляхом передачі довіреності від продавця покупцю, на ім`я ОСОБА_3 (бланк 23АВ0357203) разом з правовстановлюючими документами на земельну ділянку.

Підписання Акту про виконання попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки не підміняє собою договір купівлі-продажу такого майна, а відтак, не можна його вважати належним та допустимим доказом досягнення домовленості між сторонами щодо всіх істотних умов договору.

Крім того, згідно ст. 392 Цивільного кодексу України тільки власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Підсумовуючи вищевикладене, судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ані попередній договір купівлі-продажу, ані основний договір купівлі - продажу земельної ділянки в письмовій формі не укладався, та позивач на час розгляду справи не є власником спірної земельної ділянки. Натомість матеріали цивільної справи містять довіреність 23АВ0357203 від 20.11.2020 року, зареєстровану в реєстрі за № 23/50-н/23/2020-2-176 посвідчену Братіковою К.С. , тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Анапського нотаріального округу Григор`євої О.І., та довіреність 23АВ2157507 від 10.01.2022 року, зареєстровану в реєстрі за № 23/97-н/23-2020-1-26 посвідчену Хожаіновою Є.О., тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Краснодарського нотаріального округу Клименкової Г.Ф., якими власник земельної ділянки ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником та керувати і розпоряджатися спірною земельною ділянкою. Тобто волевиявлення власника було спрямоване на надання права на розпорядження зазначеною земельною ділянкою в інтересах відповідача ОСОБА_11 , однак жоден з вказаних документів не містить доказів наявності мети ОСОБА_11 щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність саме позивачу ОСОБА_1 . Водночас видання довіреності не є правовим оформленням переходу права власності на спірну земельну ділянку.

Також суду не надано жодних належних, достовірних та допустимих доказів, що позивач в певну дату набув право власності на земельну ділянку, а також прийнято на себе тягар утримання такого майна.

Окрім того, як зазначає представник позивача, наміри позивача про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна були узгоджені сторонами ще 2021 року, а тому сторони не були позбавлені можливості реалізувати свої права відповідно до встановлених на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства України. Позивачем не зазначено конкретних обґрунтованих причин, що перешкоджають належному оформленню договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідно до вимог цивільного законодавства України.

Видача довіреності щодо управління та розпорядження земельною ділянкою є одностороннім правочином, договір купівлі-продажу земельної ділянки є двостороннім правочином. Якщо застосовувати конструкцію удаваності до одностороннього правочину, то удаваний та прихований мають бути односторонніми правочинами. Тому відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про визнання довіреностей, стороною яких позивач не є, удаваними правочинами, а дійсним договору купівлі-продажу.

Водночас без належного укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки та сплати всіх обов`язкових платежів, він не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для переходу від відповідача до позивача права власності на земельну ділянку. Відтак, підстави для виникнення права власності у позивача на вказану земельну ділянку відсутні.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання удаваним правочину, укладеного у формі довіреності та визнання права власності на земельну ділянку площею 545 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-266, 268, 273, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання правочину удаваним, а саме: довіреності №23АВ0357203 від 20.11.2020, яка видана та засвідчена Братіковою К.С. , тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Анапського нотаріального округу Григор`євою О.І., якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 керувати та розпоряджатись належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 545 кв.м. (разом із будівлями, розташованими на ній), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та повторної довіреності №23АВ2157507 від 10.01.2022 року засвідченої Хожаіновою Є.О. , тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Краснодарського нотаріального округу Кліменкової Г.Ф., якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 керувати та розпоряджатись належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 545 кв.м. (разом із будівлями, розташованими на ній), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 545 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

представники позивача адвокати АО «Гайтан та партнери» Гайтан Катерина Олександрівна, РНОКПП НОМЕР_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2011 від 21.09.2005 року, ордер на надання правничої допомоги серії АН №1515295 від 20.09.2024 року, адреса: АДРЕСА_3 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_5 , адвокат Носенко Артур Георгійович, РНОКПП НОМЕР_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №6151 від 26.01.2022 року, ордер на надання правничої допомоги серії АН №1639184 від 06.09.2025 року, адреса: адреса: АДРЕСА_3 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ;

третя особа ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Повний текст рішення суду складено 25 липня 2025 року.

Суддя Г.В.Дорошенко