КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2026/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Шкоріної О. І.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Новака Р. В.

від 16 травня 2024 року

у цивільній справі № 757/739/24-ц Печерського районного суду міста Києва

за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 08.02.2019 у розмірі 78 746,13 грн станом 02.11.2023.

В обґрунтування заявленого позову, представник позивача посилається на те, що між АТ «Універсал Банк» та відповідачем - ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», відповідно до умов якого, відповідачу було відкрито кредитну лінію у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному договору про надання банківських послуг «Monobank» щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення АТ «Універсал Банк» до суду із відповідним позовом.

20.03.2024 від відповідача до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечував проти позову, зазначаючи, що заявлена сума кредиту не ґрунтується на умовах кредитного договору і наданого самим же позивачем розрахунку заборгованості, а також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів кредитної заборгованості позивача у розмірі, який він зазначив у позовній заяві. Крім того, представник відповідача вказував, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладання у належній формі договорів про надання банківських послуг. Тому, з урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 08.02.2019 у розмірі 78 746 грн 13 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 2 684 грн 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 безпосередньо до Київського апеляційного суду 31 липня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи, Паспорт споживчого кредиту не містять підпису позивача.

Апелянт вказував, що підписана позивачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним певної банківської послуги. У матеріалах справи відсутнє підтвердження з зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорт споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів.

Звертав увагу суду апеляційної інстанції також на те, що в позовній заяві АТ «Універсал Банк» зазначало, що на підставі анкети-заяви відповідачу був наданий кредит в сумі 50 000 грн. Проте у прохальній частині позову визначена сума до стягнення - 78 746,13 грн (загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)).

Натомість, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту в більшому розмірі.

Апелянт вважає, що позивач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а суд першої інстанції в свою чергу дійшов помилкових висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного суду відповідача ОСОБА_1 та позивача АТ «Універсал Банк».

Перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлено, що 08.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 08.02.2019.

Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

До позовної заяви позивач додав Анкету-заяву, яка містить детальну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу (а.с. 11).

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг (п. 2).

Відповідно до п. 3 анкети-заяви, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, що складають договір та зобов`язалась виконувати його умови. Окрім цього, відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Підписанням анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6).

Відповідно до п. 11 анкети-заяви усе листування щодо цього договору відповідач просила здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.02.2019, станом на 02.11.2023 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 78 746,13 грн (а.с. 6-10).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі до 50 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Оскільки відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконав, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів, то сума отриманого кредиту, пеня та комісія за прострочення виконання зобов`язання підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 (провадження № 61-517св18), від 26.10.2022 у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

На підтвердження позовних вимог АТ «Універсал Банк» надав суду витяг з Умов і правил обслуговування рахунків фізичної особи, (а.с. 12-24); роздруківку паспорту споживчого кредиту чорної картки Monobank (а.с. 25-29), завірену позивачем копію паспорта відповідача (а.с. 30-31); завірену позивачем копію картки платника податків відповідача (а.с. 32); банківську ліцензію № 92 від 10.10.2011 року (а.с. 34); виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо АТ «Універсал Банк» (а.с. 35); витяг зі статуту АТ «Універсал Банк» (а.с. 36-37).

Виписки по рахунку відповідача за договором від 08.02.2019, позивачем до позовної заяви також надано не було.

Доказів того, чи було задоволено заяву ОСОБА_1 , чи відкрито поточний рахунок, чи було видано йому за цим договором платіжний інструмент (банківську картку) у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, її активізації, та чи встановлено відповідний кредитний ліміт і на яку суму, матеріали справи не містять.

Отже надані позивачем документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі анкети-заяви та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем.

За відсутності інших доказів, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, не може підтверджувати наявність у відповідача заборгованості перед банком.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі, на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитом, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та докази відкриття кредитного ліміту та його розміру, на підставі яких як суд першої, так і суд апеляційної інстанції мав би можливість перевірити розмір кредитної заборгованості.

В оцінці поведінки та способу ведення справ банком суд апеляційної інстанції враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01.02.2023 у справі № 199/7014/20.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В той же час, звертаючись до суду із вказаним позовом, банк просив суд здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України).

Подавши суду першої інстанції клопотання про розгляд справи без виклику позивача в порядку спрощеного позовного провадження, позивач, тим самим підтвердив, що подав усі докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, висновки суду першої інстанції про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором та доведеність позовних вимог є помилковими, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилання у рішенні суду першої інстанції на доведеність факту укладення сторонами кредитного договору у електронній формі на висновки суду першої інстанції не впливають, оскільки сам по собі факт укладення кредитного договору ще не свідчить про реалізацію такого договору, зокрема у вигляді видачі кредиту шляхом емісії та надання відповідачу кредитної карти, як і не свідчить про порушення сторонами умов його виконання, виникнення заборгованості та її розмір.

Отже доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження, є обґрунтованими, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач при поданні апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 4 026 грн (а. с. 72).

З урахуванням положення ст. 141 ЦПК України та того, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних, тому колегія суддів вважає, що стягненню з позивача на користь відповідача підлягає сума у розмірі 4 026,00 грн, що складається зі сплаченого відповідачем судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витраті зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

Т.О. Писана