У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Дудурич Ігор Володимирович про встановлення факту, що має юридичне значення, де заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Орган опіки та піклування: Виконавчий комітет Чопської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Дудурич Ігор Володимирович, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, де заінтересовані особи: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали заяви суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно п.5 ч.2 до ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення .

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ст.. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.

У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Такі висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ст. 318 ЦПК України, при зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту, заявник має зазначити який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт а також докази, що підтверджують факт.

Звертаючись до суду із вказаною заявою просить суд: встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому заявник вказує на те, що:

ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниця народила сина - ОСОБА_5 (копія свідоцтва про народження додається). З батьком сина - ОСОБА_3 заявниця розірвала шлюб 08.06.2015 згідно рішення Соломянського районного суду м. Києва в справі № 760/3330/15-ц (копія рішення суду додається).

22.07.2015 заявниця змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (копія свідоцтва про зміну імені додається).

ІНФОРМАЦІЯ_2 заявниця народила сина - ОСОБА_6 (копія свідоцтва про народження додається). Батько сина - ОСОБА_2 після початку повномасштабного вторгнення виїхав за межі України та згідно рішення суду м. Баутцен (Федеративна республіка Німеччина) від 09.08.2023 в справі № 47Gs 762/23 взятий під варту (копія листа Міністерства закордонних справ від 04.10.2023, ордеру на арешт та нотаріально завіреного перекладу додаються).

Після 22.02.2022 заявниця разом з дітьми переїхала до м. Чоп Закарпатської обл.

До матеріалі заяви додано рішення суду м. Баутцен (Федеративна республіка Німеччина) від 09.08.2023 в справі № 47Gs 762/23 та лист МЗС датований 04.10.2023. Однак не надано відомостей того де саме та даний час перебуває ОСОБА_2 .

Згідно заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2024, тобто після взяття ОСОБА_8 під варту, шлюб між ним та ОСОБА_9 розірвано.

Окрім того, у заяві не вказано перебування на даний час батька дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , вказано виключно про те, що шлюб між ним та заявницею розірвано 08.06.2015 (на підтвердження чого додано копію рішення Соломянського районного суду м. Києва в справі № 760/3330/15-ц).

Заявницею до участі у справі залучено Орган опіки та піклування: Виконавчий комітет Чопської міської ради. До матеріалів справи додано акт обстеження умов проживання за місцем де проживає заявник із дітьми.

Разом з тим, такий не є тим документом, який вказує на забезпечення дітей заявником (для цього потрібен висновок саме заінтересованої особи у справі, який заявник міг отримати у досудовому порядку), крім того відсутні докази на підтвердження відсутності з боку батьків виконання обов`язків по вихованню та утриманню дітей.

До заяви не надано доказів того чи зверталася заявник до Органу опіки та піклування із питанням пов`язаним з визначенням місця проживання та забезпечення дітей заявником, які заходи органом опіки та піклування вживались, а також не додано до заяви відповідного висновку про доцільність визначення місця проживання дітей та розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, матері, яка бажає проживати з дітьми, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено статтею 19 Сімейного кодексу України.

Відповідно до змісту ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У справі Савіни проти України (заява № 39948/06) від 18 грудня 2008 р. ЄСПЛ вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову частину сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції .

У постанові у справі № 712/ 10623/17 від 4 липня 2018 р. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у т. ч. її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У постанові Касаційного цивільного суду у справі № 534/1578/18 від 18 березня 2020 р. зазначено, що аналіз норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, насамперед повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.

Згідно ст.. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

При цьому матеріали справи не містять відомостей щодо наявності у заявниці статусу одинокої матері.

Відповідно до статей 18-1-18-3 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною). За пунктом 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька.

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама (постанови від 18 грудня 2024 року в справі № 676/3150/23, від 17 вересня 2024 року в справі № 285/136/23). Одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Одинока матір - це жінка, яка виховує і утримує дитину сама (постанови Верховного Суду від 26 серпня 2021 року в справі № 591/1371/19, від 20 жовтня 2021 року в справі № 127/15014/20).

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 299/2388/16-ц зазначив, що основним критерієм під час визначення статусу одинокої матері є виховання та утримання дитини без участі батька.

Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду неодноразово висновував у своїх постановах про можливість звернення одинокої матері (батька) до компетентних органів за нарахуванням соціальної допомоги (постанова від 18 квітня 2022 року в справі № 320/11614/20) та (або) до адміністрації роботодавця про надання соціальної додаткової відпустки як одинокій матері (батьку) чи про виплату компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки (постанова від 13 серпня 2022 року в справі № 808/610/18).

Відповідно до пункту 35 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 для призначення допомоги на дітей одиноким матерям подаються такі документи:1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики (далі - декларація); 3) довідка про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; 4) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, із зазначенням підстави для внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 СК України, або виданий компетентним органом іноземної держави документ про народження, в якому відсутні відомості про батька, за умови легалізації такого документа в установленому законодавством порядку; 5) копія свідоцтва про народження дитини.

Варто звернути увагу на те, що у постанові ВС від 02.04.2025 в справі № 127/3622/24, вказано на те, що саме за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.

При цьому, колегія суддів вважає, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.

Разом із тим, у даній конкретній заяві, заявником не наведено обставин, в силу яких обсяг прав батьків неповнолітніх дітей військовослужбовців, обмежується або припиняється.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що 19 березня 2025 року Велика Палата Верховного Суду в ухвалі (провадження № 14-25цс25) справа № 127/3622/24 зазначила, що «З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин і оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі (подібний висновок міститься в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 726/2166/19 та від 13 липня 2023 року в справі № 922/5158/21).».

Таким чином, суд позбавлений можливості дійти висновку про відсутність у даній справі інших заінтересованих осіб, відсутність спору про право та вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст.ст.175 і 177цьогоКодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Оглянувши матеріали справи, вбачається, що подана заява не відповідає вимогам ст.177 ЦПК України, за вказаних обставин, подану заяву слід залишити без руху, надавши строк для усунення вищевказаних недоліків:

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.175, 177, 185, 260, 294, 315, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Дудурич Ігор Володимирович про встановлення факту, що має юридичне значення, де заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Орган опіки та піклування: Виконавчий комітет Чопської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали. Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош