КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року місто Київ.

Справа № 522/6936/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10624/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-головуючий), Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянув у порядкуписьмовогопровадження цивільну справу за апеляційноюскаргою ОСОБА_1 на рішенняСвятошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року (у складі судді Петренко Н.О., інформація щодо дати складання повного тексту рішення відсутня)

у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ

У травні 2024 року директор Київського міського центру зайнятості Новицький Д. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 21 686,25 грн та судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року позовну заяву направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 жовтня 2021 року відповідач через Єдиний портал державних послуг «Дія» звернувся із заявами про надання статусу безробітного № 95409 та про призначення виплати допомоги по безробіттю № 9409/2.

Відповідач зазначав, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, не є підприємцем, у тому числі не забезпечує роботою себе самостійно.

Відповідно до наказу від 19 жовтня 2021 року відповідачу було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. При опрацюванні даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування було виявлено, що відповідач під час перебування на обліку в центрі зайнятості перебував у відносинах цивільно-правового характеру з АТ «Акцент-Банк».

Київським міським центром зайнятості 02 травня 2022 року складено акт №463 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. Згідно акту відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітного, одночасно надавав послуги АТ «Акцент банк» в порядку та на умовах визначених Договором доручення від 13 жовтня 2021 року.

Згідно довідки-розрахунку від 03 травня 2022 року № 71 розмір нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 38 386,25 грн. Відповідачу було надіслано лист-повідомлення № 28-846/22 від 12 травня 2022 року з вимогою добровільно повернути нараховане та виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

У добровільному порядку відповідачем повернуті кошти у розмірі 16 700,00 грн. Залишок боргу становить 21 686,25 грн. Позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти у розмірі 21 686,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , 01 квітня 2025 року подавзасобами поштового зв`язку до Святошинського районного суду міста Києва апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення та ухвалити нове, з урахуванням фактичних платежів та порушень процедури з боку позивача. Вирішити питання стягнення судового збору.

У апеляційній скарзі вказує на порушення територіальної підсудності, оскільки місце реєстрації відповідача зареєстроване у місті Києві, а позов повинен бути поданий до суду в м. Києві.

Зазначає, що судом першої інстанції не було дотримано процесуальних норм, а саме після подання відповідачем заяви на ознайомлення, Святошинський суд проігнорував звернення, що призвело до прийняття рішення на підставі неповних та неточних даних.

Стверджує, що в рішенні була вказана невірна сума боргу, оскільки після подачі позову відповідач частково сплатив суму боргу.

Вважає, що судовий збір має сплачувати позивач, оскільки у відповідача з позивачем була усна домовленість про сплату боргу, проте позивач проігнорував цю домовленість та подав до суду позов.

У відзиві Київський міський центр зайнятості інформує, що відповідачем дійсно було сплачено частину боргу, а саме відповідно до інформації по надходженням до Київського міського центру зайнятості: 10 червня 2024 року - 1 000 грн, 28 серпня 2024 року - 1 000 грн, 03 жовтня 2024 року - 1 000 грн, 24 жовтня 2024 року - 1 000 грн.

Крім того, зазначає, що 18 травня 2025 року на рахунок Київського міського центру зайнятості надійшли кошти, сплачені відповідачем у розмірі 5 000 грн.

Київський міський центр зайнятості не погоджується з доводами, зазначеними в апеляційній скарзі проте не заперечує щодо зміни рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року в частині суми грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь Київського міського центру зайнятості.

Звертає увагу, що станом на день подання даного відзиву на апеляційну скаргу сума заборгованості відповідача з врахуванням всіх надходжень становить 12 686,25 грн в частині стягнення з відповідача на користь Київського міського центру зайнятості судового збору у розмірі 3 028,00 грн просить залишити рішення без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення коштів у розмірі 21 686, 25грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2021 року відповідач через Єдиний портал державних послуг Дія звернувся із заявами про надання статусу безробітного № 95409 та про призначення виплати допомоги по безробіттю № 9409/2. Відповідач зазначив, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, не є підприємцем, у тому числі не забезпечує роботою себе самостійно

Відповідно до додатку 2 до персональної картки ОСОБА_1 встановлено, що відповідно до наказу № НТ 211019 від 19 жовтня 2021 року відповідачу надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю з 13 жовтня 2021 року по 09 липня 2022 року.

Наказом № НТ220419 від 19 квітня 2022 року відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з невідвідуванням ЦЗ протягом 30 днів без поважних причин.

Згідно акту № 463 ОСОБА_1 у період перебування на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітного, одночасно перебував з АТ «Акцент Банк» у відносинах цивільно-правого характеру в жовтні-листопаді 2021 року.

Згідно довідки-розрахунку від 03 травня 2022 року № 71 розмір нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 38 386,25 грн.

Відповідачу було надіслано лист-повідомлення № 28-846/22 від 12 травня 2022 року з вимогою добровільно повернути нараховане та виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття, яке відповідачем було залишено без задоволення.

Згідно довідки-розрахунку № 37 ОСОБА_1 відшкодував у добровільному порядку кошти у сумі 16 700,00 грн.

Відповідно до ст. 46 КонституціїУкраїнигромадянимають право на соціальнийзахист, щовключає право на забезпеченняїх у разіповної, частковоїаботимчасовоївтратипрацездатності, втратигодувальника, безробіття з незалежнихвід них обставин, а також у старості та в іншихвипадках, передбачених законом. Це право гарантуєтьсязагальнообов`язковимдержавнимсоціальнимстрахуванням за рахунокстраховихвнесківгромадян, підприємств, установ і організацій, а такожбюджетних та іншихджерелсоціальногозабезпечення; створенняммережідержавних, комунальних, приватнихзакладівдля догляду за непрацездатними.

Статтею 1212 ЦК Українипередбачено, що особа, яка набуламайноабозбереглайогоу себе за рахунокіншої особи (потерпілого) без достатньоїправовоїпідстави (безпідставнонабутемайно), зобов`язанаповернутипотерпіломуцемайно. Особа зобов`язанаповернутимайно і тоді, коли підстава, на якійвонобулонабуте, згодомвідпала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятістьнаселення» статусу безробітногоможе набути особа працездатноговіку до призначенняпенсії (зокрема на пільговихумовахабо за вислугуроків), яка через відсутністьроботи не маєзаробіткуабоіншихпередбаченихзаконодавствомдоходів, готова та здатнаприступити до роботи.

Згіднозі ст. 45 цього Закону реєстраціябезробітногоприпиняється у разі, зокрема: зайнятості особи; поданнябезробітнимособистописьмової заяви про зняттяйого з реєстрації як безробітногоабовідмовивідїїпослуг; встановлення факту подання особою недостовірнихданих та документів, на підставіякихбулоприйняторішення про наданняїй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріальногозабезпечення на випадокбезробіття та наданнясоціальнихпослуг.

За положеннями ст. 44 вищевказаного Закону зареєстрованібезробітнізобов`язані, середіншого, інформуватитериторіальний орган центрального органу виконавчоївлади, щореалізуєдержавнуполітику у сферізайнятостінаселення та трудовоїміграції, протягомтрьохробочихднів про обставиниприпиненняреєстрації, визначені у частиніпершійстатті 45 цього Закону. Відповідальність за достовірністьподаних до територіального органу центрального органу виконавчоївлади, щореалізуєдержавнуполітику у сферізайнятостінаселення та трудовоїміграції, даних та документів, на підставіякихприймаєтьсярішеннящодореєстраціїбезробітного та призначенняматеріальногозабезпечення, наданнясоціальнихпослуг, покладається на зареєстрованогобезробітного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятістьнаселення» до зайнятогонаселення належать особи, якіпрацюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на іншихумовах, передбаченихзаконодавством, особи, якізабезпечують себе роботоюсамостійно (у тому числі члени особистихселянськихгосподарств), проходятьвійськовучиальтернативну (невійськову) службу, на законнихпідставахпрацюють за кордоном та якімають доходи відтакоїзайнятості, а також особи, щонавчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищихнавчальних закладах та поєднуютьнавчання з роботою.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язковедержавнесоціальнестрахування на випадокбезробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язанісвоєчасноподавативідомості про обставини, щовпливають на умовивиплатиїмзабезпечення та наданнясоціальнихпослуг. Сума виплаченогозабезпечення та вартостінаданихсоціальнихпослугзастрахованійособівнаслідокумисногоневиконання нею своїхобов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавстваУкраїни з моменту виникненняобставин, щовпливають на умовивиплатиїйзабезпечення та наданнясоціальнихпослуг.

Враховуючивикладене, суд дійшоввисновку, щовідповідач порушив приписи Закону України «Про загальнообов`язковедержавнесоціальнестрахування на випадокбезробіття», перебуваючи у статусібезробітної особи, яка отримуєсоціальнудопомогу на випадокбезробіття, не повідомив орган, якийздійснюєуправління у сферізагальнообов`язкового державного соціальногострахуванняУкраїни про факт перебування у трудовихвідносинах з АТ «Акцент Бану», щопризвело до виплатиматеріальногозабезпечення за період з 13 жовтня2021 року по 09 лютого 2022 року у розмірі 38 386,25 грн. Суму у розмірі 16 700,00 грн повернуто у добровільному порядку та стягнув суму у розмірі 21 686,25 грн.

Згідно з с. 76 ЦПК України, доказами є будь-якіфактичнідані на підставіяких суд встановлюєнаявністьабовідсутністьобставин, щообґрунтовуютьвимоги і запереченнясторін, та іншихобставин, якімаютьзначення для вирішеннясправи (ст. 76 ЦПК України).

У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК Українипередбачено, що в апеляційнійскарзімають бути зазначені, зокрема, новіобставини, щопідлягаютьвстановленню, докази, якіпідлягаютьдослідженнючиоцінці, обґрунтуванняповажності причин неподаннядоказівдо судупершоїінстанції, запереченняпротидоказів, використаних судом першоїінстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційноїінстанціїпереглядає справу за наявними в ній і додатковоподанимидоказами та перевіряєзаконність і обґрунтованістьрішення суду першоїінстанції в межах доводів та вимогапеляційноїскарги.

Згідноз ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не булиподанідо судупершоїінстанції, приймаються судом лише у винятковихвипадках, якщоучасниксправинадавдоказинеможливостіїхподання до суду першоїінстанції з причин, щооб`єктивно не залежаливіднього.

Тлумаченняп. 6 ч. 2 ст. 356, ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК Українисвідчить, щоапеляційний суд можевстановлюватиновіобставини, якщоїхнаявністьпідтверджуєтьсяновимидоказами, щомаютьзначення для справи (з урахуваннямположень про належність і допустимістьдоказів), які особа не мала можливості подати до судупершоїінстанції з поважних причин, доведених нею. У разінадання для дослідженняновихдоказів, які з поважних причин не булиподанідо судупершоїінстанції, інші особи, якіберуть участь у справі, мають право висловити свою думку щодоцихдоказів як у запереченні на апеляційнускаргу, так і в засіданні суду апеляційноїінстанції.

Суд апеляційноїінстанції, здійснюючиапеляційнийрозглядсправи, можевстановлюватиновіобставини, якщоїхнаявністьпідтверджуєтьсяновимидоказами, щомаютьзначення для справи (з урахуваннямположень про належність і допустимістьдоказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до судупершоїінстанції. Разом з тим, вирішуючипитаннястосовноприйняття та дослідженняновихдоказів, як і відмову в їхприйнятті, суд апеляційноїінстанціїзобов`язаниймотивуватисвійвисновок у відповіднійухваліабо в ухваленому судовому рішенні.

ТакийвисновокзробивВерховний Суд у складіколегіїсуддівПершоїсудовоїпалатиКасаційногоцивільного суду.

З матеріалівсправивбачається, щопозовбув направлений до Приморського районного суду містаОдесив порядку ст. 27 ЦПК Українизгідно з якою позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцемїїпроживанняабоперебування, якщоінше не передбачено законом.

Із заяви № 95409 та № 9409/2 вбачається, що зареєстроване місце проживання відповідача АДРЕСА_1 .

Також, з персональної картки №00043 від 13 жовтня 2021 року вбачається, що місце перебування відповідача - АДРЕСА_2 .

Відповідач, дізнавшись, що в провадженні Приморського районного суду міста Одеси перебуває дана цивільна справа неодноразово направляв заяву на ознайомлення з матеріалами справи та направлення позову разом з додатками на адресу відповідача, яку сам зазначав у вказаній заяві до якої додав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19 січня 2018 року в якій зазначене фактичне місце перебування відповідача, а саме: АДРЕСА_2 .

Проте, Приморський районний міста Одеси проігнорував такі звернення та не направляв відповідачу позов з додатками на вказану у заяві адресу, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості ознайомитися з вказаним позовом та надати свої заперечення та докази, які б могли вплинути на рішення суду.

Після чого, ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 25 липня 2024 року справу було направлено за підсудністю до Святошинського районного суду міста Києва за заявою відповідача.

Після чого, відповідач подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи, проте через перебої світла у приміщенні суду відповідач не зміг ознайомитися з матеріалами справи та був позбавлений можливості ознайомитися з вказаним позовом та надати свої заперечення та докази, які б могли вплинути на рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, оскільки відповідач надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а саме: квитанції про часткове погашення боргу.

Також позивач повідомляє, що відповідачем дійсно було сплачено частину боргу, а саме відповідно до інформації по надходженням до Київського міського центру зайнятості: 10 червня 2024 року - 1 000 грн, 28 серпня 2024 року - 1 000 грн, 03 жовтня 2024 року - 1 000 грн, 24 жовтня 2024 року - 1 000 грн, 18 травня 2025 року - 5 000 грн.

За таких обставин, Київський апеляційний суд робить висновок про часткове погашення боргу відповідачем у розмірі 9 000 грн та звертає увагу, що частина боргу, у розмірі 12 686,25 грн залишається не погашеною відповідачем.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено ст. 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на встановленіобставинисправи, а такожпорушення судом норм процесуального права, яке стало наслідкомстягнення боргу в більшомурозмірі, колегіясуддіввважає за можливерішенняСвятошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року - змінити, зменшивши суму боргу до 12 686, 25 грн.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційноїчикасаційноїінстанції, не передаючисправи на новийрозгляд, змінюєрішенняабоухвалюєнове, цей суд відповіднозмінюєрозподілсудовихвитрат.

Частиною 10 вказаноїстаттівстановлено, що при частковомузадоволенні позову, у випадкупокладеннясудовихвитрат на обидвісторони пропорційно розмірузадоволенихпозовнихвимог, суд можезобов`язати сторону, на якупокладенобільшу суму судовихвитрат, сплатитирізницюіншійстороні. У такому випадкусторонизвільняютьсявідобов`язкусплачувати одна однійіншучастинусудовихвитрат.

Так, як відповідачпонісвитрати за подачу апеляційноїскарги в сумі 4542 грн., а позивач за подачу позову 3028 грн, з урахуваннямпропорційностізадоволенихвимог, якізадоволено на 58 % та проведеннявзаємозарахування, відповідачзобов`язанийкомпенсуватипозивачу 1756 грн. 24 коп., а позивач за подачу апеляції 1907 грн. 64 коп. Тобто з позивача на користьвідповідачапідлягаєстягненнюсудовийзбір 151 грн. 40 коп.

Проте, суд враховує, щопогашеннявідбувалосьпісляподачі позову, а тому за таких обставин, суд не вбачаєпідстав для зобов`язанняпозивачавідшкодувувативідповідачутакурізницю.

Керуючись ст.ст. 369, 374,376, 382- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

РішенняСвятошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року - змінити, зменшивши суму,стягнутого з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості,боргу до 12 686 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 25 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова