Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В.

-з участю: ОСОБА_1 , адвоката Магдич О.О.,

представника відповідача Онишкевич О.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Західноукраїнського національного університету, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Західноукраїнського національного університету (далі Університет, ЗУНУ), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію по інвалідності І групи внаслідок загального захворювання. Перед виходом на пенсію по інвалідності вона працювала у Тернопільському національному економічному університеті. Згідно запису трудової книжки звільнена з Університету 30 червня 2015 року у зв?язку із закінченням строку трудового договору відповідно до вимог п. 2 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу від 16.06.2015 року №159-К/тр-НДІ. У день звільнення на роботі не перебувала, оскільки знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня». Періоди тимчасової непрацездатності закінчилися 01.09.2015 року встановленням МСЕК І групи інвалідності (підгрупа Б) по загальному захворюванню з висновком про умови і характер праці: потребує сторонньої допомоги. На підставі поданих ЗУНУ листків тимчасової непрацездатності отримала лікарняні. В особистому кабінеті на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України у розділі «Мій страховий стаж» наявні відомості про страховий стаж після дати звільнення з роботи 30.06.2015 року за липень-серпень 2015 року. Тобто, по серпень 2015 року включно ЗУНУ сплачував за неї внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до вимог Закону № 1058-IV.

Вважає, що сплата за неї страхових внесків та подання персоніфікованих даних про заробітну плату (допомогу по тимчасовій непрацездатності) та інших відомостей до органів Пенсійного фонду України за червень-серпень 2015 року свідчить, що на час визнання її особою з інвалідністю І групи (на 01.09.2015), її трудові відносини з Університетом тривали (ст. 21 Закону №1058), а дата звільнення «30.06.2015» є недійсною.

Головне управління ПФУ повідомило їй, що відповідно до чинного на той час законодавства пенсія по інвалідності науковим працівникам призначалася за умови встановлення інвалідності під час роботи на відповідній посаді. Інформацію про виплачені суми допомоги по тимчасовій непрацездатності та сплачені страхові внески за червень-серпень 2015 року Університетом було подано 18.10.2015 на підставі звітності за вересень 2015 року. На її прохання визнати раніше внесений у трудову книжку запис про звільнення недійсним, перенести дату звільнення на наступний робочий день після встановлення МСЕК І групи інвалідності, змінити підставу для звільнення, відповідач повідомив, що ним дотримано норми трудового законодавства щодо порядку звільнення, тому клопотання вважає безпідставним та таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Вважає, що Університет при звільненні її з роботи згідно п.2 ст.36 КЗпП України 30 червня 2015 року, порушив вимоги статей 47 та 116 К3пП України (в редакції від 11.06.2015), Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5 (в редакції від 18.06.2015, далі Правила №1000/5), Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (в редакції від 04.11.2014, далі - Інструкція №58), оскільки: не ознайомив з наказом про звільнення від 16.06.2015 року №159-К/тр-НДІ; не ознайомив із записом про звільнення в особистій картці за типовою формою №П-2; вніс до трудової книжки запис про звільнення, який не відповідає точно тексту наказу про звільнення; у день звільнення поштового повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки не надіслав; трудової книжки особисто не видав; про нараховані суми, належні при звільненні, перед виплатою зазначених сум, письмово не повідомив; виплату всіх належних сум у день звільнення не провів.

09 липня 2024 року вона звернулася до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - Управління питань праці) з проханням провести позаплановий захід державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю в частині дотримання ЗУНУ процедури звільнення з роботи 30 червня 2015 року. За результатами проведеної перевірки Управлінням з питань праці підтверджено факт відсутності її підписів про ознайомлення з наказом про звільнення від 16.06.2015 № 159-К/тр-НДІ та із записом, що занесений до трудової книжки на підставі наказу про звільнення з роботи, в особовій картці № П-2. Повідомлено, що в книзі обліку руху трудових книжок є підпис про отримання трудової книжки. Питання приналежності почерку й підпису конкретній людині не належить до повноважень Міжрегіонального управління. Зазначено, що відповідно до документів, наданих Університетом для перевірки, дослідити дотримання вимог статті 116 КЗпП України (своєчасності проведення розрахунку при звільненні) та ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці у червні-вересні 2015 року, не є можливим.

За результатами проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), зобов`язано ректора ЗУНУ забезпечити дотримання норм законодавства про працю при звільненні працівників відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України.

На думку позивача, виконання Університетом даного припису, підтверджує факт незаконного звільнення з роботи 30.06.2015 року згідно п.2 ст.36 К3пП України, в частині порушення процедури звільнення.

Як наслідок, порушено її конституційне право на пенсійне забезпечення, оскільки з вини посадових осіб ЗУНУ вона втратила право на отримання пенсії по інвалідності наукового (науково-педагогічного) працівника, що вплинуло на розмір належних їй пенсійних виплат по інвалідності як єдиного джерела існування.

Посилаючись на наведене, позивач просив:- визнати відмову відповідача у перенесенні дати звільнення з «30.06.2015» на наступний робочий день, після встановлення МСЕК І групи інвалідності, протиправною; -зобов?язати відповідача перенести дату звільнення з роботи «30.06.2015» на дату «02.09.2015», тобто на наступний робочий день після встановлення МСЕК І групи інвалідності; - внести до трудової книжки дійсну дату звільнення - 02.09.2015 року, у порядку, встановленому пунктом 2.10 розділу 2 «Заповнення трудових книжок» Інструкції №58; подати до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування коригуючу звітність, у якій відобразити коригування дати звільнення ОСОБА_1 - з «30.06.2015» на «02.09.2015», тривалість трудових відносин і стажу наукової роботи з кодом 3НТ024А1 «Науковий (науково-педагогічний) працівник» по 02.09.2015 року включно.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

25.11.2024 відповідача подав відзив на позов. Вказав, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 наказом від 16.06.2015 року №159-К/тр-НДІ було звільнено з посади старшого наукового співробітника Науково-дослідного інституту інноваційного розвитку та державотворення на 0,25 ставки у зв?язку із закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України) з 30 червня 2015 року. На момент звільнення ОСОБА_1 , вимоги про видачу їй копії наказу про звільнення з роботи та/або вимоги про розрахунок на ім?я Університету не надходили.

Запис в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 відповідає тексту наказу та внесено Університетом у день звільнення. Листом ЗУНУ від 30.06.2015 року №126-09/1781 ОСОБА_2 було надіслано поштове повідомлення про необхідність прибути у відділ кадрів Університету для отримання трудової книжки. У випадку неможливості отримати наручно, Університет просив надати письмову згоду на направлення трудової книжки поштою.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов?язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом соціального страхування України застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, установлених законодавством. Таким чином, сплата Університетом страхових внесків, свідчить про дотримання вищевказаного закону, а не продовженням трудових відносин з ОСОБА_1 .

Також вважає, що позовна заява подана поза межами тримісячного строку звернення до суду. У позивача була можливість звернутися до суду з позовом з 2015 року, а позов поданий лише 06.11.2024 року. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

03.12.2024 ОСОБА_1 подала відповідь на відзив. Вказує, що сплата страхових внесків за липень- серпень 2015 року та подання персоніфікованих відомостей за цей період до органів Пенсійного фонду України, свідчить про продовження виконання Університетом обов?язків страхувальника та роботодавця після 30.06.2015 року. Відповідно, впродовж цього періоду до 02 вересня 2015 року включно вона залишалася застрахованою особою, яка перебувала у трудових відносинах на умовах трудового договору (контракту). Отже, дата звільнення «30.06.2015» є недостовірною, а дійсною датою звільнення є «02.09.2015».

Недостовірність дати звільнення «30.06.2015» підтверджують встановлені Південно-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці факти порушень ЗУНУ вимог законодавства.

Факт відсутності підписів працівника про ознайомлення з наказом про звільнення від 16.06.2015 №159-K/тр-НДІ та про ознайомлення із записом, що занесений до трудової книжки на підставі наказу про звільнення з роботи, в особовій картці № П-2 свідчить про те, що на момент звільнення жодних підстав вимагати у письмовій формі видачі копії наказу про звільнення з роботи та/або вимоги про розрахунок, не було (статті 47, 116 КЗпП України в редакції 11.06.2015). Наявність повідомлення від 30.06.2015 №126-09/1781 про необхідність прибути у відділ кадрів для отримання трудової книжки не підтверджує факту його відправлення 30.06.2015 року засобами поштового зв?язку. У розпорядчій частині наказу про звільнення від 16.06.2015 №159-K/тр-НДІ інформація щодо належних ОСОБА_2 виплат, які повинна здійснити бухгалтерія у зв?язку із звільненням, відсутня. 30.06.2015 року грошові кошти на картковий рахунок позивачки не надходили. Згідно виписки з рахунку «Історія по картковому рахунку АТ «Райффайзен Банк» за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 вбачається, що впродовж червня, липня, вересня 2015 року двічі на місяць позивачка отримувала виплати з назвою «Заробітна плата». Таким чином, внаслідок порушення процедури звільнення з роботи згідно п.2 ст.36

КЗпП України, у Реєстрі застрахованих осіб зберігається недостовірна дата звільнення «30 червня 2015 року», яка не відповідає фактичним обставинам щодо сплати страхових внесків, подачі звітності страхувальником (роботодавцем) і наявності страхового стажу за липень-серпень 2015 року.

Крім того вважає, що не пропустила строків звернення до суду, оскільки дізналась про порушення своїх прав 06 серпня 2024 року, коли була повідомлена про результати перевірки Державної служби з питань праці.

Представник третьої особи подав письмові заперечення. Зазначив, що відповідно до поданої позивачем заяви 23 вересня 2015 року, з 01 вересня 2015 року їй призначено пенсію по інвалідності 1 групи внаслідок загального захворювання згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При призначенні пенсії відповідно до витягу з реєстру застрахованих осіб до страхового стажу і заробітної плати було враховано періоди роботи по 30 червня 2015 року. В листопаді 2023 року при розгляді звернення проведено перерахунок пенсії з дати її призначення (01.09.2015) і до страхового стажу враховано липень і серпень 2015 року. Відповідно до службової записки управління інформаційних систем та електронних реєстрів 25.06.2024 року № 484/07-16 страхувальником ЗУНУ 18.10.2015 року подано звіт за вересень 2015 року в якому відображено виплату лікарняних за червень-серпень 2015 року. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволені позову з огляду на його безпідставність.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року витребувано в ГУ ПФУ в Тернопільській області подані Тернопільським національним економічним університетом, правонаступником якого є ЗУНУ, звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомоги, надбавки, компенсації( застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (форма №Д4 (місячна), додаток 4 до Порядку формування та подання страхувальником звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435) за червень, липень, серпень та вересень 2015 року відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 20 лютого 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Магдич О.О. позовну заяву підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив та просив відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Судом встановлено, що у період з 27 лютого 2009 по 30 червня 2015 позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача, довідками Університету за №102 від 16.02.2024 року, про заробітну плату позивача

Наказом Університету за №159-К/тр-НДІ від 16.06.2015 ОСОБА_1 , старшого наукового співробітника науково-дослідного інституту інноваційного розвитку та державотворення по темі ПФП-06-2015 «Б» на 0,25 ставки, звільнено з посади 30.06.2015 у зв`язку із закінченням строку трудового договору (п.2 ст. 36 КЗпП України), що стверджується витягом з Наказу за №159-К/тр-НДІ від 16.06.2015 ( а.с. 8).

Відповідно до запису №18 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 01 серпня 1991 року, заповненої на ім`я ОСОБА_1 , 30.06.2015 позивач звільнена з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору (п.2 ст. 36 КЗпП України), на підставі наказу №159-К/тр-НДІ від 16.06.2015.

У період з 12 червня 2015 року по 14 липня 2015 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська університетська лікарня», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №01/03630.

Як вбачається із довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0506787 01 вересня 2015 року, позивачу встановлено першу групу інвалідності, підгрупа «Б», загальне захворювання, довічно.

Позивач отримує пенсію по інвалідності І грп. загальне захворювання, довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 виданим Пенсійним фондом України від 04.11.2015 року.

Згідно листа ГУ ПФУ в Тернопільській області від 06 січня 2023, адресованого ОСОБА_1 на її звернення, встановлено, що позивачу з 01.09.2015 призначено пенсію по інвалідності І групи (підгрупи Б) загального захворювання відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення». Страховий стаж складає 42 роки 03 місяці 15 днів, в тому числі 27 років 03 місяці 05 днів - наявний стаж, 15 років 00 місяців 10 днів- додаткових стаж. Згідно виписки з акту огляду МСЕК, інвалідність встановлено внаслідок загального захворюванню. Зазначено, що раніше діючим законодавством було передбачено призначення пенсії по інвалідності для держслужбовців та наукових працівників, якщо їм встановлювалась інвалідність під час роботи на відповідних посадах, про що зазначалось у виписці з акту огляду МСЕК. На даний час призначаються лише пенсії за віком на умовах визначених ЗУ «Про державну службу». Згідно припису від 03.11.2022 року за № 1900-1102-П/169 внесено відповідні корегуючі відомості в реєстрах застрахованих осіб Держаного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зміни, які відбулись в обліковій картці, на розрахунок пенсії та її розмір не впливають.

З листа ГУ ПФУ в Тернопільській області від 03 липня 2024 адресованого ОСОБА_1 встановлено, у листопаді 2023 року позивач зверталась до ГУ ПФУ в Тернопільській області та їй було проведено перерахунок пенсії з дати її призначення 01 вересня 2015 року і до страхового стажу враховано липень, серпень 2025 року, у зв`язку із внесеннях відповідних змін до реєстру застрахованих осіб.

05 квітня 2024 року ОСОБА_1 зверталася до Західноукраїнського національного університету із проханням визнати раніше внесений у трудову книжку запис про звільнення недійсним, перенести дату звільнення на наступний робочий день після встановлення МСЕК І групи інвалідності, змінити підставу для звільнення. Вказує, що звільнення з роботи 30.06.2015, тобто раніше, ніж було встановлено МСЕК першу групу інвалідності (01.09.2015 року) позбавило її права на отримання: пенсії по інвалідності наукового працівника відповідно до вимог ст. 24 ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність», грошової допомоги при виході на пенсію з посади наукового працівника, зарахування кількості днів за липень та серпень 2015 року до загальної тривалості наукового та державного стажу.

Листом за №126-22/1123 від 30.04.2024 року ЗУНУ повідомило, що Університетом дотримано норми трудового законодавства щодо порядку звільнення ОСОБА_1 , а тому клопотання вважає безпідставним та таким, що не відповідає вимогам законодавства. Також зазначив, що на момент звільнення, вимоги про видачу копії наказу та проведення розрахунку не надходило. Запис у трудовій книжці про звільнення відповідає тексту наказу та внесено у день звільнення. Суми, що належали при звільнені, виплачені у день звільнення. Листом від 30.06.2015 року №126-09/1781 було надіслане поштове повідомлення про необхідність прибути у відділ кадрів для отримання трудової книжки. У книзі обліку руху трудових книжок стоїть підпис позивача про отримання трудової книжки, без зазначення дати її отримання.

Як слідує з припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ПЗ/ТР/9772/0032/П від 02.08.2024, головним державним інспектором Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Кузик О.Б. проведено захід державного контролю у Західноукраїнському національному університеті, у зв`язку з чим зобов`язано ректора Західноукраїнського національного університету Десятнюк О.М. забезпечити додержання норм законодавства про працю. За результатами проведеної перевірки Управлінням з питань праці підтверджено факт відсутності підписів позивача про ознайомлення з наказом про звільнення від 16.06.2015 № 159-К/тр-НДІ та про ознайомлення із записом, що занесений до трудової книжки на підставі наказу про звільнення з роботи, в особовій картці № П-2, що є порушенням вимог статті 48 КЗпП України, пункту 2.5 глави 2 Інструкції №58, наказу від 25.12.2009 № 495/656 «Про затвердження типової форми первинного обліку №П-2 «Особова картка працівника», пункту 11 глави 10 розділу 2 Правил № 1000/5.

Вказані порушення усунуті відповідачем 29 серпня 2024 року.

З листа Південно-Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 06 серпня 2024 року адресованого позивачу слідує, що позаплановою перевіркою виявлено факт звільнення позивача із займаної посади з 30 червня 2015 року у зв`язку із закінчення строку трудового договору. Підпис про ознайомлення з даним наказом про звільнення позивача відсутній. Також відсутній підпис в особовій картці № П-2 про ознайомлення із записом, що занесений до трудової книжки на підставі наказу про звільнення. 30 червня 2015 року позивачу направлено повідомлення про необхідність з`явитись у відділ кадрів для отримання трудової книжки. В книзі обліку трудових книжок є підпис про отримання позивачем трудової книжки. Відповідно до довідки та «Акту на знищення бухгалтерських документів за 2012-2018 рік включно», табелі обліку використання робочого часу та відомості щодо виплати коштів працівникам за 2015 рік підлягали списанню (знищенню), а тому дослідити дотримання вимог ст. 116 КЗпПУ та ведення достовірного обліку виконуваної роботи, обліку витрат на оплату праці у червні-вересні 2015 року не є можливим.

Відповідно до історії по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 30.06.2015 слідує, що мало місце зарахування транзакцій з 31.03.2015 по 26.06.2015, а саме заробітної плати.

З історії по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 31.12.2015 вбачається зарахування транзакцій, а саме заробітної плати 15.07.2015, 29.07.2015, 15.09.2015 та 24.09.2015.

Як слідує з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за 2015 рік Університетом було сплачено страхові внески включно по серпень 2015 року. Кількість трудових дні за липень, серпень 2015 року 0.

Згідно довідки Західноукраїнського національного університету №102 від 16.02.2024 слідує, що ОСОБА_1 працювала в даному закладі вищої освіти за основним місцем роботи:

- з 27.02.2009 (наказ від 27.02.2009 № 64-К) по 31.08.2012 (наказ від

31.08.2012 № 365-K) - на посаді доцента кафедри економіки, обліку та економічного аналізу у сфері соціальної інфраструктури;

- з 01.09.2012 (наказ від 31.08.2012 № 365-К) по 31.12.2014 (наказ від

29.12.2014 № 364-К/тр-НДЧ) - на посаді доцента кафедри обліку у бюджетній та соціальній сфері, перейменованої 14.04.2014 на кафедру обліку в державному секторі економіки та сфері послуг (у т. ч. на 0,75

ставки - з 01.09.2012 по 31.08.2014; на 0,5 ставки - з 01.09.2014 по 31 12.2014);

- з 01.01.2015 (наказ від 29.12.2014 № 364-К/тр-НДЧ) по 30.06.2015 (наказ від 16.06.2015 № 159-К/тр-НДЧ) - на посаді старшого наукового співробітника науково-дослідного інституту інноваційного розвитку та

державотворення на 0,25 ставки. Станом на 30.06.2015 науково-педагогічний стаж роботи ОСОБА_1 становив 13 років 8 місяців 5 днів; стаж наукової роботи - 5 місяців 29 днів.

Згідно Книги №2 обліку руху трудових книжок і вкладишів до них з 01 вересня 2003 року встановлено, що є підпис про отримання позивачем трудової книжки.

Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Встановлено, що позивача звільнено з роботи 30 червня 2015 року у зв`язку із закінчення строку трудового договору.

У період з 12 червня 2015 року по 14 липня 2015 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні КНП «Тернопільська університетська лікарня».

З 01 вересня 2015 року позивачу встановлено першу групу інвалідності, підгрупа «Б», загальне захворювання, довічно, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0506787 01 вересня 2015 року.

У вересні 2015 року позивач звернулась до ГУПФ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії та з 1 вересня 2015 року їй призначено пенсію по інвалідності 1 група (підгрупа Б) загальне захворювання.

06 листопада 2024 року позивач звернулась до суду із позовом та просить визнати неправомірною відмову відповідача щодо перенесення дати звільнення з 30.06.2015 року на 02.09.2015 року, зобов`язати перенести дату звільнення з 30.06.2015 року на 02.09.2015 року, внести відповідні зміни до трудової книжки та реєстру застрахованих осіб, посилаючись на те, що порушено її право на пенсійне забезпечення, з вини посадових осіб ЗУНУ вона втратила право на отримання пенсії по інвалідності наукового (науково-педагогічного) працівника, що вплинуло на розмір належних їй пенсійних виплат по інвалідності як єдиного джерела існування.

Суд вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з дня коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно з вимогами ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення .

Відповідно до вимог ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Строки, встановлені статтею 233 КЗпП України, можуть бути поновлені лише при наявності поважних причин. При цьому, поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які можна вважати поважними.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем заявлено позов про визнання відмови відповідача у перенесенні дати звільнення протиправною, зобов?язання відповідача перенести дату звільнення з «30.06.2015» на дату «02.09.2015», внести відповідні зміни до трудової книжки та реєстру застрахованих осіб щодо дати звільнення. На ці вимоги поширюється тримісячний строк на звернення до суду з позовом.

З даним позовом позивачка звернувся лише 06 листопада 2024 року, тобто з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх порушених трудових прав, не зазначивши при цьому поважних причин для поновлення судом строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Позивач була достовірно обізнана про дату свого звільнення у день звернення до ПФУ із заявою про призначення пенсії, день отримання трудової книжки 23 вересня 2025 року (про що зазначила позивач у судовому засіданні), у січні 2023 року отримавши відповідь з ГУПФ в Тернопільській області щодо розгляду її звернення про порушення її прав (а.с. 9-11).

Однак, із позовом до суду ОСОБА_1 звернулася лише 06 листопада 2024 року, по спливу більше 8 років після звільнення з роботи, тобто з пропуском встановленого законом тримісячного строку звернення до суду, який сплив і у випадку його обрахунку від дня звернення позивача до Університету із заявою про перенесення дати звільнення 05 квітня 2024 року.

Окрім того, позивач могла ознайомитись із інформацією персональних даних в особистому кабінеті на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України, авторизувавшись за допомогою кваліфікованого електронного підпису.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що тримісячний строк слід обраховувати з 06 серпня 2024, коли вона була повідомлена про результати перевірки Державної служби з питань праці як безпідставні, оскільки сам по собі факт звернення до Держпраці з метою проведення перевірки та отримання відповіді не є тією датою з якою закон пов`язує обізнаність позивача про порушення свого права.

Більше того, матеріалами справи підтверджено, що позивачу було достовірно відомо про дату та підставу її звільнення 30 червня 2015 року у день звернення до ПФУ із заявою про призначення пенсії, день отримання трудової книжки 23 вересня 2025 року (про що зазначила позивач у судовому засіданні), у січні 2023 року отримавши відповідь з ГУПФ в Тернопільській області.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії слід відмовити, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у випадку порушення права на пенсійне забезпечення, позивач вправі звернутись із відповідних позовом до ГУПФ в Тернопільській області в порядку адміністративного судочинства до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81, 259, 262, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України ст.ст. 116, 117, 233, 234 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Західноукраїнського національного університету, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Західноукраїнський національний університет, вул. Львівська, 11, м. Тернопіль, код ЄДРПОУ -33680120.

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, майдан Волі, 3, м. Тернопіль, .

Повне судове рішення складено 16 липня 2025 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька