КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/2612/25

номер провадження: 22-ц/824/10800/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року у складі судді Журибеда О.М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», Комісія Київської обласної державної адміністрації з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян в особі Київської обласної державної адміністрації про встановлення юридичного факту - виконання робіт в населених пунктах зони відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересовані особи: комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», Комісія Київської обласної державної адміністрації з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян в особі Київської обласної державної адміністрації, у якій просила:

встановити факт, що ОСОБА_1 в період з 16 березня 1987 року по 25 березня 1987 року перебувала не у службовому відрядженні за завданням Київської обласної клінічної лікарні, а виконувала завдання медичного характеру по лінії Цивільної оборони та виконувала роботу в населених пунктах зони відчуження;

зобов`язати комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» надати шляхові листи з вказаними маршрутами і датами роботи заявника в населених пунктах, існування яких підтверджується листом №350 від 04 червня 2019 року.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 16 березня 1987 року до видання наказу Київської обласної клінічної лікарні (далі - КОКЛ) від 19 березня 1987 року №11к у період з 16 березня 1987 року по 25 березня 1987 включно, перебувала у відрядженні в Горностайполі Чорнобильського району Київської області. Тобто з 16 березня по 25 березня 1987 року приймала участь у ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електричній станції, була відряджена за наказом №11-к від 19 березня 1987 року по лінії цивільної оборони Київської області.

Вказувала, що при від`їзді у відрядження вона була відправлена до невизначених населених пунктів, адже наказ про відрядження був виданий через три дні після початку відрядження. Тобто на початок відрядження не було визначено населені пункти, які будуть обстежувати скеровані у відрядження медпрацівники, в тому числі і вона, не могла бути видана і відрядна посвідка. Зазначала, що ці обставини свідчать про те, що це не було службове відрядження в інтересах установи, в якій вона працювала, це відрядження було викликано нагальною потребою і рішення приймалось в ім`я вищих інтересів і нагально кимось хто мав на це право.

Вказувала, що як свідчить лист Департаменту КОДА від 13 березня 2020 року №38/0-289-2020/441-2020 в смт Гороностайпіль був штаб Медичної служби Цивільної оборони. Вона була викликана для вирішення нагальних потреб, що не прив`язує її місце роботи тільки в смт Горностайполі, тим більше, що працювала вона не 7 год, а 12 год, що підтверджується табелем. Зазначала, що листом Іванківської центральної районної лікарні №350 від 04 червня 2019 року підтверджено її роботу не в смт Горностайпіль.

Зазначала, що відповідно до довідки №206 від січня 2019 року комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», затвердженої Постановою державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях №122 - від 09 березня 1988 року, ОСОБА_2 була безпосередньо зайнята на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.

Посилалась на те, що її звернення до комісії з визначення статусу осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян в особі Київської обласної державної адміністрації, щодо надання їй статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС жодного результату не дали, вищевказаною комісією ставиться під сумнів факт виконання нею обов`язків у зоні відчуження Чорнобильської АЕС у вказаний період. Вище вказані обставини і є підставою звернення до суду.

Вказувала, що встановлення факту виконання робіт в населених пунктах зони відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС необхідно їй для оформлення статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, що дає можливість вирішувати питання про поновлення її порушених прав на певного роду пільги та компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити факт того, що вона в період з 16 березня 1987 року по 25 березня 1987 року перебувала у відрядженні не за завданням працедавця - Київської обласної клінічної лікарні, а за завданням Цивільної оборони України для виконання роботи в населених пунктах зони відчуження, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що подана нею заява не свідчить про спір про право, оскільки 19 травня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі №640/2780/20 уже розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської (Київської міської державної адміністрації) в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської міської державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Таким чином вона зверталась за судовим захистом свого порушеного права, однак з формальних причин та небажання суду встановити істину, такого захисту не отримала. Зазначає, що іншого способу захистити свої права у неї не має, а тому вона звернулась до суду з вказаною заявою.

Вказує, що вона не просить суд встановити факт її належності до осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, вона просить встановити факт, що в 1987 року перебувала у службовому відрядженні не за завданням Київської обласної клінічної лікарні, а виконувала завдання медичного характеру по лінії Цивільної оборони в тому числі і в 30 кілометровій зоні. Тобто йдеться про встановлення певного факту, який має породити юридичні наслідки, на чому наголошував Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Тому вважає, що суд, не порушуючи закону та роз`яснення Верховного Суду України, повинен розглянути її заяву та встановити юридичний факт.

Заінтересовані особи: комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», Комісія Київської обласної державної адміністрації з визнання статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян в особі Київської обласної державної адміністрації, не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту - виконання робіт в населених пунктах зони відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, суд першої інстанції керувався ч.4 ст.315 ЦПК України й виходив із того, що зі змісту заяви та доданих письмових доказів вбачається спір про право заявника на отримання статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, і як наслідок отримання пільг та компенсацій, яке не визнається комісією Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншими категоріями громадян в особі КОДА.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з такого.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 просила встановити факт, що вона в період з 16 березня 1987 року по 25 березня 1987 року перебувала не у службовому відрядженні за завданням Київської обласної клінічної лікарні, а виконувала завдання медичного характеру по лінії Цивільної оборони та виконувала роботу в населених пунктах зони відчуження.

Вказувала, що встановлення факту виконання робіт в населених пунктах зони відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС необхідно їй для оформлення статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, що дає можливість вирішувати питання про поновлення її порушених прав на певного роду пільги та компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що можуть встановлюватися в судовому порядку, визначено в ч.1 ст.315 ЦПК України. Разом із тим, як вбачається з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З аналізу наведеної норми вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я врегульовано Законом України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.

Отже законом передбачено позасудовий порядок встановлення юридичного факту, про встановлення якого просить заявник.

Згідно з пунктом 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №551 від 11 липня 2018 року (з відповідними змінами) (далі - Порядок №551) посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:

- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);

- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.

Тобто, вказаним Порядком №551 визначено вичерпний перелік документів, на підставі яких видаються посвідчення учасникам ліквідації на Чорнобильській АЕС уповноваженими органами та не передбачено такої підстави для встановлення статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як рішення суду про встановлення факту роботи у зоні відчуження в певний період.

Згідно з п.11-1 Порядку №551 для отримання посвідчення особи подають заяви разом з необхідними документами, зазначеними у пункті 11 цього Порядку, до районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а в разі коли така послуга надається через центр надання адміністративних послуг, - до центрів надання адміністративних послуг.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та окремого провадження, оскільки законом визначений позасудовий порядок встановлення статусу учасника ліквідації аварії, а у разі відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, спір вирішується в порядку адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи, що законом визначено інший порядок, який дає змогу особі підтвердити факт своєї участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі слід відмовити у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведене узгоджується із висновками, які містяться у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №127/33850/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №370/2598/16-ц.

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.264 ЦПК України, наведені вище вимоги закону уваги не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження з тих підстав, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право (ч.4 ст.315 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст заяви ОСОБА_1 не свідчить про спір про право, оскільки 19 травня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі №640/2780/20 уже розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за її позовом до Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської (Київської міської державної адміністрації) в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської міської державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, однак з формальних причин та небажання суду встановити істину, такого захисту вона не отримала, колегія суддів відхиляє, виходячи з такого.

З матеріалів заяви вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2025 року у справі №640/2780/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської (Київської міської державної адміністрації) в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської міської державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

У вказаному позові ОСОБА_1 просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської (Київської міської державної адміністрації) в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської міської державної адміністрації від 06 серпня 2019 року; зобов`язати Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської (Київської міської державної адміністрації) в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської міської державної адміністрації видати позивачці посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2 серії А.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що право ОСОБА_3 на доступ до правосуддя не є обмеженим, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2025 року у справі №640/2780/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року, її справу розглянуто по суті.

Водночас відмова у позові по суті спору є однією із передбачених законом форм розгляду справи та не може бути розцінена як обмеження у доступі до правосуддя.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З наведених вище підстав, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 липня 2025 року.

Головуючий

Судді: