Справа № 752/8074/24
Провадження № 2/752/1134/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 липня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

секретаря судового засідання - Білас С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію та права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивачка ОСОБА_1 , через адвоката Діхтяренко О.М. (ордер, свідоцтво, а.с.35, 36), звернулась до суду з позовом до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , в якому просить визнати за позивачем право на приватизацію та набуття у власність кв. АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що померлий ОСОБА_3 був батьком позивачки, який проживав з 1991 року та був зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 , що складається з 2-х кімнати жилою площею 31,8 кв.м. На день смерті батька у квартирі були зареєстровані померлий батько позивачки та вона.

За життя батько ОСОБА_3 постійно проживав у цій квартирі, на яку його батькові - ОСОБА_4 21 серпня 1963 року було видано ордер № 07030.

Повідомляє, що за життя ОСОБА_3 особисто звертався до органів приватизації для безоплатної приватизації квартири, що свідчить про отримання необхідних для спадкування права на приватизацію умов, а саме: постійне приживання у приміщенні, яке підлягає приватизації та його особисте звернення до органів приватизації. Вказується, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після померлого батька ОСОБА_3

30 листопада 2023 року позивачка направила заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. про прийняття спадщини після смерті батька, заява посвідчена віцеконсулом Генерального консульства в м. Мілан ОСОБА_5 30 листопада 2023 року. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. заяву позивача було направлено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. за місцем відкриття спадкової справи, яка була відкрита раніше, при одночасному відкритті спадкових справ різними нотаріусами за місцем відкриття спадщини.

На запит адвоката Діхтяренко О.М. від 07 лютого 2024 року та запит позивача в електронному виді щодо надання інформації про відкриття спадкової справи відносно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костюк О.С. було відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 41,43).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 50-52).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року задоволено клопотання представника позивачки та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Костюк Ольги Сергіївни інформацію щодо відомостей про відкриття спадкової справи відносно померлого ОСОБА_6 (а.с. 59-61).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року виправлено описку, допущену в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року (а.с.76,77).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року задоволено клопотання представника позивачки та залучено до участі у справі ОСОБА_2 як співвідповідача (а.с. 147-149).

Протокольною ухвалою суду від 15 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання (а.с.198-200) представника позивачки про витребування з Хорольської державної нотаріальної контори Полтавської області копії спадкової справи відносно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 (а.с. 185-186).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 224, 225).

12 червня 2024 року представник відповідача Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - Чикиринда М.А. (довіреність, а.с. 89) подала до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на норми чинного законодавства, просить у позові відмовити. Вказує, що адвокату позивача направлялась інформація про відсутність звернення ОСОБА_3 до відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації щодо приватизації кв. АДРЕСА_1 . Повідомила, що ОСОБА_8 знята з реєстраційного обліку за вказаної адресою з 2015 року (а.с.82-85).

09 січня 2025 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Кравченко К.М. (ордер, свідоцтво, а.с.166,167), подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що позовні вимоги є надуманими та не обґрунтованими. Повідомляє, що на дату смерті ОСОБА_3 позивачка не була зареєстрована у спірній квартирі. Даний факт підтверджується цивільною справою № 752/4621/15-ц, у якій рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 травня 2015 року позивачку було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Також повідомляє, що стороною позивача не надано доказів, що за життя ОСОБА_3 розпочав процедуру приватизації спірного житлового приміщення. У відзиві вказується про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які понесе та очікує понести відповідачка ОСОБА_2 (а.с. 170-173).

У судове засідання позивач та його представник не прибули, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просила суд проводити судове засідання у їх відсутність.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонам докази, дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Радянської районної Ради депутатів трудящих від 29 липня 1963 року № 396 ОСОБА_4 , сім`я якого складається з чотирьох осіб: дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_9 , син ОСОБА_3 видано ордер від 21 серпня 1963 року № 07030 на право заняття двох кімнат площею 31,8 кв.м в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 5).

Стороною позивачки надано довідку Комунально підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району» від 04 березня 2015 року № 558, відповідно до якої у приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованими вказано: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації - 30 січня 1992 року, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації - 13 квітня 1995 року (а.с.15).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 03 жовтня 2023 року складено актовий запис № 503 Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), свідоцтво про смерть сері НОМЕР_1 (а.с. 97).

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії VІІ № 382652 Печерського відділу ЗАГСУ, актовий запис № 634 від 06 серпня 1993 року (а.с.12).

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є також донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 46 від 10 січня 1992 року (а.с. 99).

Як вбачається із спадкової справи № 1/2024, відкритої приватним нотаріусом КМНО Костюк О.С. 12 січня 2024 року, із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , звернулась його донька ОСОБА_2 (а.с. 94).

Звертаючись до суду із даною позовною заявою ОСОБА_1 посилається на те, що станом на день смерті її батька ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартирі була також зареєстрована позивач.

Разом з тим, із спадкової справи вбачається, що відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих/знятих з реєстру осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , за станом на 26 вересня 2023 року зареєстрованими були: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації - 30 січня 1992 року; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата реєстрації - 16 серпня 2015 року. Витяг № 105372406 сформовано 12 січня 2024 року (а.с.104).

Крім того, судом у форматі повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень було досліджено заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 травня 2015 року у справі № 752/4621/15-ц, яким за позовом ОСОБА_3 визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_5 (а.с. 175-177).

Управлінням житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві держаної адміністрації надано адвокату О.Діхтяренко інформацію про те, що при проведенні перевірки в архіві приватизованих квартир Голосіївського районну м. Києва не встановлено, що кв. АДРЕСА_1 у приватну власність не передавалась. Звернення про приватизацію кв. АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 до відділу приватизації житлового фонду не надходило (а.с. 86).

Відповідно до інформації Управління (Центр) надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві держаної адміністрації № 100/26-418 від 24 травня 2024 року, гр. ОСОБА_3 у період з 01 січня 2023 року по 24 травня 2024 року із заявою щодо приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_4 не звертався (а.с.88).

За правилами статті 345 Цивільного Кодексу (ЦК) України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного майна, та майна, що є в комунальній власності.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 Житлового Кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Закону України (далі - ЗУ) «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини першої статті 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України

Частиною четвертою статті 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У частині десятій статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц, а також постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 755/17528/17, від 24 травня 2021 року у справі № 296/2566/18, від 31 серпня 2022 року у справі № 758/9406/19, від 19 червня 2023 року у справі № 295/2637/20.

За змістом статей 3, 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи: заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України).

Матеріали справи не містять доказів про те, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя розпочав процедуру приватизації спірної квартири, а саме, що він звертався до органу приватизації з відповідною заявою та пакетом визначених законодавством документів, які б надали органу приватизації підстави для прийняття рішення щодо його заяви про приватизацію.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя не скористався своїм правом приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_4 , та ним не було розпочато процедуру приватизації даної квартири.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Отже, на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації квартири, у разі, коли вона була у встановленому законом порядку розпочата спадкодавцем за життя та незавершена у визначений законом строк у зв`язку зі смертю заявника.

За встановлених судом фактичним обставин, до позивачки ОСОБА_1 не перейшло право на приватизацію спірної квартири, оскільки таким правом за життя спадкодавець ОСОБА_3 не скористався, доказів його належного звернення до органу приватизації суду не надано.

Європейський суд з прав людини зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З огляду на встановлені в даній конкретній справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України, внаслідок відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію, права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач - Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, адреса: 03039, м. Київ, просп. Голосіївський, буд.42, .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .

Повний текс судового рішення складений 04 серпня 2025 року.

Суддя А.В. Слободянюк