ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5907/21 Головуючий суддя І інстанції Грінчук О. П.
Провадження № 22-ц/818/1954/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: спори про самочинне будівництво
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козарь Артема Миколайовича на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року у справі №642/5907/21, за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд зобов`язати відповідача здійснити за власний рахунок перебудову фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привести фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 . Актом перевірки благоустрою м. Харкова №561-А від 19 червня 2021 року встановлено порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а саме: на фасаді вказаного нежитлового приміщення проведені роботи з влаштування прибудови замість раніше існуючого ганку, а саме на момент перевірки вже були змонтовані опорні металоконструкції, кріплення яких передбачає втручання в несуче-огороджувальні конструкції житлового будинку, влаштовано дах та розпочаті роботи зі скління фасаду. Внаслідок чого змінився зовнішній вигляд фасаду будинку, який було спроектовано за архітектурно-планувальними завданнями, роботи проводяться без декларативно-дозвільних документів.

Вказав, що Інспекцію з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (далі - Інспекція з благоустрою) за фактом виявлених порушень видано Припис №561-П від 10 червня 2021 року про усунення порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, у строк до 17 червня 2021 року.

18 червня 2021 року під час виходу щодо перевірки виконання вимог припису встановлено, що припис не виконано. Під час ознайомлення з технічним паспортом на групу нежитлових приміщень 1го поверху №5-:-10 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «Юридична компанія «Калина» від 29 жовтня 2020 року, інвентаризаційна справа №85-1 встановлено, що згідно з планом приміщень, до приміщення №5 замість раніше існуючого ганку з вхідною групою влаштовано прибудову. В ході ознайомлення з інвентаризаційною справою №70391 КП «ХМ БТІ» встановлено, що згідно з поверховим планом та експлікації приміщень 1го поверху №5-:-10 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , приміщення №5 має вхідну групу у вигляді сходів, будь-які прибудови відсутні.

Зазначив, що Інспекцією виявлено факт самочинного влаштування прибудови фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 . Посилаючись на вказані обставини, Харківська міська рада просила зобов`язати ОСОБА_2 здійснити за власний рахунок перебудову фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привівши фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва. Як підставу звернення ХМР до суду із даним позовом зазначено, що роботи з виконання вищевказаної прибудови проведені без декларативно-дозвільних документів.

Зауважив, що Харківська міська рада є власником земельної ділянки, на якій знаходиться вказане нежитлове приміщення і відповідачем здійснено самочинне будівництво, а тому порушено права на землю територіальної громади. Також зазначено про порушення прав співвласників багатоквартирного будинку.

На підставі вищевикладеного вбачається, що Харківська міська рада звернулася до суду із даним позовом, саме як власник земельної ділянки на якій розташований спірний нерухомий об`єкт, а даний позов направлений на захист прав та інтересів Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, шляхом зобов`язання відповідача за власний рахунок здійснити перебудову фасаду приміщень, знесення самочинно збудованої прибудови та приведення фасаду у первісний стан.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2025 року позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 здійснити за власний рахунок перебудову фасаду нежитлового приміщення № 5, 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привівши фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Козарь Артем Миколайович через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов Харківської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим, висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є передчасними.

Вказав, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, поданим відповідачем, які мають суттєве значення для вирішення справи, а саме: копії технічного паспорта на групу нежитлових приміщень 1-го поверху № 5-10 у будівлі літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , які підтверджують законність змін до фасаду; копії подяки мешканців багатоквартирного будинку, які підтверджують їхню згоду та підтримку дій відповідача; звіту з технічного обстеження фактичного стану конструкцій огорожі ганку та його функціонального призначення, що підтверджує безпечність виконаних робіт; копії паспорта оздоблення фасадів будівлі по АДРЕСА_1 , затвердженого Харківською міською радою. Цей документ повністю суперечить вимогам позивача, проте суд першої інстанції навіть не дослідив цей доказ.

Зауважила, що суд розглянув справу без участі відповідача, незважаючи на те, що вона мала поважні причини для неявки. Це порушує принцип рівності сторін та позбавляє відповідача можливості реалізувати своє право на захист.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Вказала, що згідно до тексту ухваленого судом рішення, суд надав оцінку доказам, поданим Відповідачем, які нібито мають суттєве значення для вирішення справи, а саме: копії технічного паспорта на групу нежитлових приміщень 1-го поверху № 5-10 у будівлі літ. «А-4» по АДРЕСА_1 ; копії подяки мешканців багатоквартирного будинку; звіту з технічного обстеження фактичного стану конструкцій огорожі ганку та його функціонального призначення; копії паспорта оздоблення фасадів будівлі по АДРЕСА_1 .

Зауважив, що у позовній заяві Харківською міською радою також зазначалось, що відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Правовий аналіз наведеної норми дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва: об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; відсутність належного дозволу; відсутність належно затвердженого проекту для будівництва; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки (п. 6.13. і п. 6.14. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.07.2019 у справі № 910/10932/17). Таким чином, об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності хоча б однієї з вищенаведених умов.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази у повній мірі, обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачем під час судового розгляду було доведено порушення його прав, які підлягають судовому захисту, а тому, за наведених вище обставин, вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Відсутній належний дозвіл на будівництво.

Вказав, що відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради. № 808/0/250-21 від 04.08.2021 на цей час будь-які документи дозвільного характеру стосовно об`єктів будівництва за вищевказаною адресою до Інспекції не надходили. В реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України («www.dabi.gov.ua»), який містить відповідну інформацію з травня 2011 року, відсутня інформація щодо вищевказаного об`єкту будівництва. Отже, Апелянтом проведено будівельні роботи без декларативно-дозвільних документів.

Щодо тверджень апелянта у скарзі, що суд розглянув справу без участі відповідача, незважаючи на те, що вона мала поважні причини для неявки, чим був порушений принцип рівності сторін, та остання була позбавлена можливості реалізувати своє право на захист, то спростовується. На момент 17.12.2024 сторонами було вчинено всі процесуальні дії, зокрема, надано всі докази, яких було достатньо для обґрунтованої та повної їх оцінки судом першої інстанції при ухваленні даного рішення. Водночас, норма статті 223 ЦПК України передбачає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Верховний Суд у складі Колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31.08.2021 у справі № 570/5535/17 дійшов наступних висновків: За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Відтак, дане твердження Апелянта не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки останнє ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України вивчив матеріали справи та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував рішення наступним.

Дослідженими судом в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що прибудова, виконана відповідачем у вигляді прибудови фасаду нежитлового приміщення №5, 1-го поверху у житловому будинку, є самочинним будівництвом, що відбулось з істотним порушенням Правил благоустрою м.Харкова, будівельних норм та стандартів, проведено без дозвільно-декларативних документів, та посягає на права територіальної громади як власника земельної ділянки, на якій влаштовано таку прибудову.

Суд не взяв до уваги наданий відповідачем до відзиву звіт ТОВ «Уника-Буд» з технічного обстеження фактичного стану конструкцій огорожі ганку та його функціонального призначення, оскільки його наявність не спростовує того факту, що прибудова здійснена відповідачем без декларативно-дозвільних документів та є самочинним будівництвом.

Також суд критично ставиться до наданої відповідачем Подяки від мешканців 4,5 під`їздів будинку щодо здійсненої відповідачем прибудови, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження того, що особи, підписи яких містяться в такому документі, є співвласниками багатоквартирного будинку. Крім того, зазначене також не спростовує наявність самочинного будівництва.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень виконавчих органів міських рад належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів.

Рішенням Харківської міської ради від 19.08.2020 № 2224/20 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Харківської міської ради 7 скликання» в структурі Апарату міської ради та виконавчого комітету створено Інспекцію з благоустрою Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

У зв`язку з ухваленням Харківської міською радою рішення від 30.12.2020 №19/20 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Харківської міської Ради 8 скликання» створено Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (далі - Департамент) і припинено діяльність Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, перейменовано Інспекцію з благоустрою Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на Інспекцію з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (далі - Інспекція).

Відповідно до Положення про Інспекцію з благоустрою, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 09.12.2020 № 7/20 (зі змінами та доповненнями, яке діяло на момент виявлення порушення Правил благоустрою м.Харкова), Інспекція з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин ХМР є самостійним виконавчим органом ХМР, який утворюється Харківською міською радою, входить до складу Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради та діє на правах управління без права юридичної особи.

Інспекція з благоустрою забезпечує проведення рейдів та перевірок території міста Харкова щодо виявлення фактів самовільного виконання земляних, ремонтних, будівельних, монтажних робіт, огородження територій загального користування та/або вчинення інших дій, що супроводжуються порушенням об`єктів (елементів) благоустрою та/або погіршенням їх наявного стану.

Відповідно до п. 3.2.7 цього Положення, Інспекція з благоустрою Департаменту територіального контролю Харківської міської ради має право виявляти факти самочинного будівництва.

Статтею 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

До об`єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об`єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об`єкти загального користування. Благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, норм і правил ( ст. 23 ЗУ « Про благоустрій населених пунктів»).

Пунктом 6 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» визначається, що елементами (частинами) об`єктів благоустрою є будівлі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Харківська міська рада звернулася до суду із даним позовом саме як власник земельної ділянки, на якій розташований спірний нерухомий об?єкт, а даний позов направлений на захист прав та інтересів Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, шляхом зобов?язання відповідача за власний рахунок здійснити перебудову фасаду приміщень, знесення самочинно збудованої прибудови та приведення фасаду у первісний стан.

Матеріалами справи підтверджується та судовим розглядом встановлено, що під час проведення заходів самоврядного контролю у сфері благоустрою, Інспекцією з благоустрою Департаменту територіального контрою та земельних відносин ХМР, на підставі направлення для проведення перевірки благоустрою м.Харкова №561-Н від 08.06.2021, було здійснено перевірку благоустрою м.Харкова за адресою м.Харків, вул. Андріївська, 41/43. (а.с. 37 том 1)

За результатами проведеної перевірки складено Акт №561-А від 19.06.2021, згідно якого встановлено факт порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а саме на фасаді нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ «А-4» по АДРЕСА_1 , а саме: проводяться будівельні роботи з влаштування прибудови замість раніше існуючого ганку. На час проведення перевірки були змонтовані опорні металоконструкції, кріплення яких передбачає втручання в несуче-огороджувальні конструкції житлового будинку, влаштовано дах та розпочаті роботи зі скління фасаду, в результаті чого змінився зовнішній вигляд фасаду будинку, який було спроектовано за архітектурно-планувальними завданнями. Будівельні роботи проведені без декларативно-дозвільних документів. До акту додані фотознімки з місця. (а.с. 39 том 1)

Як вбачається, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що нежитлові приміщення 1-го поверху №5-:-10 загальною площею 167 кв.м., у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , на праві власності належать ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2449 від 03.12.2020. (а.с. 44, 48-51 том 1)

У зв`язку зі встановленими порушеннями (порушення Правил благоустрою території м. Харкова, а саме виконані будівельні роботи на фасаді нежитлових приміщень 1-го поверху №5-:-10 у житловому будинку літ. «А-4» за адресою АДРЕСА_1 , без декларативно-дозвільних документів, що є порушенням п.1 ч.1 ст. 16, п.1,2 ч.2 ст. 17 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», п.5.7.1.1, 5.7.1.2, 6.3.1 Правил), Інспекцією винесено припис №561-П від 10.06.2021 про усунення таких порушень в п`ятиденний термін, негайно зупинити проведення будівельних робіт, привести фасад нежитлових приміщень №5-:-10 у житловому будинку літ. «А-4» за адресою АДРЕСА_1 , у попередній стан. Про результати припису повідомити до 17.06.2021. Припис закріплено на об`єкті благоустрою, відповідно до п.8.4.7.3 Правил. (а.с. 38 том 1)

Під час виходу 18.06.2021 на місце щодо перевірки виконання вимог припису №561-П встановлено, що його вимоги не виконано. (а.с. 38 на звороті том 1).

Згідно з технічним паспортом на групу нежитлових приміщень, виготовленого ТОВ «Юридична компанія «Калина» від 29.10.2020, інвентаризаційна справа №85-1, вбачається, що згідно з планом приміщень до приміщення №5 замість раніше існуючого ганку з вхідною групою влаштовано прибудову (а.с. 49 том 1).

Відповідно до інвентаризаційної справи №70391 КП «ХМ БТІ» встановлено, що згідно з поверховим планом та експлікації приміщень 1-го поверху №5-:-10 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , приміщення №5 має вхідну групу у вигляді сходів, будь-які прибудови відсутні. (а.с. 50-51 том 1)

З листа начальника Інспекції №808/0/250-21 від 04.08.2021, вбачається, що в реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України, який містить інформацію про документи, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єктів до експлуатації, з травня 2011 року, відсутня інформація щодо об`єкта будівництва (металевого каркасу прибудови) за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 45 том 1)

В Реєстрі містобудівних умов та обмежень, розміщеному на офіційному сайті Харківської міської ради, міського голови, виконавчого комітету, відсутня інформація щодо об`єкта за вищевказаною адресою. (а.с. 46, 47 том 1)

Отже, ОСОБА_1 , в порушення вимог законодавства в сфері благоустрою населених пунктів та містобудівної діяльності, без належного дозволу, здійснила без декларативно-дозвільних документів самочинні будівельні роботи з перебудови фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ «А-4» по АДРЕСА_1 , а саме: влаштування прибудови замість раніше існуючого ганку, із змонтуванням опорних металоконструкцій, кріплення яких передбачає втручання в несуче-огороджувальні конструкції житлового будинку, влаштування даху та проведені роботи зі скління фасаду, в результаті чого змінився зовнішній вигляд фасаду будинку, який було спроектовано за архітектурно-планувальними завданнями.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Харкова.

Частиною 1 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об`єктів містобудування незалежно від форм власності та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 26 та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних: розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно ч.2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 177 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 (зі змінами та доповненнями), власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: - дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; - не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян.

Пунктом 4 ч.1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», визначено, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм. Окрім цього, співвласники зобов`язані забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин (п.6 ч.1. ст.7 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку»).

Таким чином, з наведеного вбачається, що фасадна стіна будинку є несуче-огороджувальною конструкцією будинку, а тому вона є спільним майном багатоквартирного будинку.

Відповідно до частин 1,4,7 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) дійшла висновку, що у силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 461/3490/18 (провадження № 61-5180св21) у подібних правовідносинах зазначено, що належним способом захисту прав власності міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такої забудови, яку позивач вважає самочинною, відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови.

У пунктах 37-40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року по справі № 680/214/16-ц зазначено: «Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З огляду на зміст наведених приписів, реалізуючи право державної власності на земельну ділянку, відповідний орган державної влади наділений повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки, тобто за захистом майнових прав у приватноправових відносинах.

Таким чином, юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Отже, передумовами для пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта передують такі дії; 1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 2) визначення такого об`єкту таким, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою; 3) винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.05.2021 у справі №320/5528/18, від 28.11.2018 у справі №815/2311/15, від 09.07.2020 у справі №463/4564/16-а.

У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 369/8792/16-ц (провадження № 61-21385св18) зроблено висновок, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

За вказаних обставин, як встановлено судом, у даній справі позивачем дотриманий порядок пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, дослідженими судом в судовому засіданні матеріалами справи правильно встановлено, що прибудова, виконана відповідачем ОСОБА_1 у вигляді прибудови фасаду нежитлового приміщення №5, 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом, що відбулось з істотним порушенням Правил благоустрою м.Харкова, будівельних норм та стандартів, проведено без дозвільно-декларативних документів, та посягає на права територіальної громади як власника земельної ділянки, на якій влаштовано таку прибудову.

Наданий відповідачем до відзиву звіт ТОВ «Уника-Буд» з технічного обстеження фактичного стану конструкцій огорожі ганку та його функціонального призначення за адресою АДРЕСА_1 (група нежитлових приміщень 1-го поверху №5-:-10 в літ. «А), суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки його наявність не спростовує того факту, що прибудова здійснена відповідачем без декларативно-дозвільних документів та є самочинним будівництвом.

Щодо наданої відповідачем Подяки від мешканців 4,5 під`їздів буд. АДРЕСА_1 щодо здійсненої відповідачем прибудови, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо не взяття його до уваги, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження того, що особи, підписи яких містяться в такому документі, є співвласниками багатоквартирного будинку та зазначене не спростовує наявність самочинного будівництва.

Твердження скарги про те, що судом не надано оцінки, спростовується матеріалами справи, відповідно до ст.89 ЦПК України судом належним чином мотивовано відхилення наданих доказів відповідачем у тексті оскаржуваного рішення суду.

Доводи скарги про те, що відповідач не була повідомлена, спростовуються матеріалами справи, оскільки у справі приймав участь її представник ОСОБА_3 , який подав клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 10-00 годину 26.11.2024 (107). Розгляд справи було відкладено на 11-00 годину 17.12.2024 (а.с.108). Як вбачається з даних КП «Д-3» адвокат Козарь А.М. є користувачем зареєстрованим у кабінеті Електронного суду та йому було надіслану судову повістку (а.с.109).

Частиною 5 ст.130 ЦПК України, передбачено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Станом на день розгляду справи 17.12.2024, ніяких заяв чи клопотань від відповідача чи його представника до суду не надходило.

Тому, колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що відповідач не була повідомлена належним чином.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів щодо скасування рішення суду та зводиться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без зазначення будь-яких обставин, які би ставили під сумнів висновок суду або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами, та невірне застосування законодавства, що регулює спірні правовідносини.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення у даному випадку немає визначених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козарь Артема Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 04 серпня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.