СНІГУРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем України

31 липня 2025 року м. Снігурівка

справа №485/1509/25

провадження № 2/485/657/25

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Бодрової О.П., за участі секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» Журика Андрія Леонідовича про відвід головуючого судді Бодрової О.П. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» про стягнення заборгованості з орендної плати,

установив:

28 липня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за 2022, 2023, 2024 роки у розмірі 22715,88 грн, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати орендної плати за 2022, 2023, 2024 роки у розмірі 22715,88 грн, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 29 липня 2025 року прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання на 26 серпня 2025 року на 15:30.

30 липня 2025 року від представника відповідача до суду надійшла заява про відвід судді Бодрової О.П. від участі у розгляді справи № 485/1509/25.

Заяву представник мотивує тим, що 17 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» звернулося зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді до Вищої ради правосуддя, суб`єктом оскарження є суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області - Бодрова Олександра Петрівна. Скарга не розглянута. На думку заявника між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та суддею існує потенційний конфлікт інтересів, що викликає сумніви щодо неупередженості судді, адже можливий інтерес або вплив можуть вплинути на об`єктивність прийняття рішення у справі.

Положеннями ст.40 ЦПК України визначено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи заяви про відвід та вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява про відвід судді є необґрунтованою, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і являється частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Частина 7 пункт 1 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Однією із гарантій права учасника справи на незалежний, безсторонній і справедливий суд є право на відвід судді (колегії суддів). Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них. Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці.

Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див.: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п. 49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п. 66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п. 136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п. 103,107).

Крім того, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності і неупередженості суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Суд вважає, що подання на головуючого у справі дисциплінарної скарги до ВРП не свідчить про наявність підстав для його відводу, адже подання такої скарги не викликає автоматично сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді та не тягне за собою обов`язкового відведення судді від розгляду цієї справи.

Отже, до заяви про відвід не додано жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого можна було б зробити висновок про нібито упередженість судді Бодрової О.П. при розгляді даної цивільної справи.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше (справа «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 09.11.2006).

Таким чином, розглянувши заяву про відвід судді, з точки зору національного закону, а саме ст. 36 ЦПК України, та в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суду, суд не вбачає об`єктивного та суб`єктивного критерію, а саме наявності будь-якого правомірного сумніву в безсторонності судді, а доводи заявника не свідчать про існування обставин, які викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності судді Бодрової О.П. та не можуть бути підставою для відводу.

З вищезазначеного слідує, що заявлений представником відповідача Журиком А.Л. відвід судді є необгрунтованим.

Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись статтями 33, 36, 40, 260 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» Журика Андрія Леонідовича про відвід головуючого судді Бодрової О.П. визнати необґрунтованою.

Заяву про відвід судді Снігурівського районного суду Миколаївської області Бодрової О.П. передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П.Бодрова