Справа № 472/1301/24
Провадження №2/472/166/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2025 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
судового засідання - Дівульської А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у с-щі Веселинове Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділ в натурі (на місцевості) частки із земельних ділянок, що перебувають у спільній частковій власності,
10 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділ в натурі (на місцевості) частки із земельних ділянок, що перебувають у спільній частковій власності.
Між співвласниками виникли суперечності з приводу подальшого використання спільних земельних ділянок. Вони не досягли згоди щодо користування та розпорядження земельними ділянками, які перебувають в їх спільній частковій власності, не дійшли згоди щодо укладення нотаріальної угоди про реальний розподіл земельних ділянок, що створює позивачу складнощі щодо користування та розпорядження належною йому власністю.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити та виділити йому в натурі по 1/3 часток вищевказаних земельних ділянок.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Грабова А.О. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 26 червня 2025 року представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Також представник позивача 26 червня 2025 року подала до суду заяву про виправлення описки в в другому пункті позовних вимог та просила врахувати її при ухваленні рішення.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 26 травня 2025 року відповідач подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та щодо задоволення позовних вимог не заперечували.
В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулись до суду з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою", та оголошенням на веб-сторінці суду.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступного висновку.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи (а.с. 69-137) та зокрема свідоцтвами про право на спадщину та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5, 6, 8, 9).
Так, згідно з положеннями Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).
При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст.1218 ЦК України.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ч. 2 ст. 1278 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України).
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч.ч. 1-2 ст. 367 ЦК України).
Аналогічно, згідно з ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п.п. «е» п. 18) у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.
Таким чином, за встановлених обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що представник позивача не просив стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі, то суд вважає за необхідне судові витрати по справі покласти на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділ в натурі (на місцевості) частки із земельних ділянок, що перебувають у спільній частковій власності, - задовольнити повністю.
Судові витрати по справі покласти на позивача.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко