Справа № 2-1781/11
Провадження № 6/161/120/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань Маєвської Х.Ю.

представника заявника Ліпкевича І.В.

державного виконавця - Білової В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву представника боржника ОСОБА_1 адвоката Ліпкевича Івана Володимировича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2025 року на адресу суду від представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Ліпкевича І.В. надійшла заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заява мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2011 року у справі № 2-1781/2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1898240,18 грн., а також судові витрати у справі. В подальшому представником стягувача було отримано виконавчий лист у справі № 2-1781/2011 та пред`явлено його до виконання до Відділу ДВС. 04 жовтня 2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження 52493331 про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1898240,18 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 850 грн. У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Оптимум», про визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № 1466/к від 21 лютого 2008 року, що був укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 . Позовні вимоги вмотивовані тим, що АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив свої вимоги в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, тим самим повністю погасив свої вимоги в повному обсязі. АТ КБ «ПриватБанк», як Іпотекодержатель, сам обрав такий спосіб захисту, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі застереження про задоволення його вимог як іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, і зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки Кафе бар (приміщення з № 60-1 по № 60-13) /літер А-5/ загальною площею 114,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . АТ КБ «ПриватБанк» вирішив питання шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення суми заборгованості за кредитним договором, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2022 року у справі № 161/9633/20 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Постановою Волинського апеляційного суду від 24 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/9633/20 від 21 квітня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Визнано припиненим зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 21 лютого 2008 року № 1466/к, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 . Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 161/9633/20, провадження № 61-7105св22 касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Постанову Волинського апеляційного суду від 24 червня 2022 року залишено без змін. Тобто, з 07 вересня 2022 року (набрання Постановою ВС законної сили) зобо`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № 1466/к від 21 лютого 2008 року та договором поруки (як похідним за основним зобов`язанням) припинилось на підставі рішення суду.19 лютого 2025р. на адресу Відділу ДВС м. Луцька ЗМРУ МЮ надіслано Заяву про закінчення виконавчого провадження 52493331 та зняття арештів з майна боржника у зв`язку із припиненням основного зобов`язання. Однак, 31 березня 2025 року отримано відповідь №48144 від Відділу ДВС м. Луцька ЗМРУ МЮ в якій зазначено, що згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене, оскільки до заяви про закінчення виконавчого провадження та зняття арештів з майна боржника не долучено відповідного рішення суду, тому відсутні підстави закінчення виконавчого провадження № 52493331 відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Відкрите виконавче провадження перешкоджає ОСОБА_1 вільно володіти та користуватися майном. На підставі викладеного просить суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, що був виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 13 травня 2011 року вих. №2877 у справі № 2-1781/2011 про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з основним боржником ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1898240,18 грн., 850 грн. сплаченого судового збору та 15 грн. сплачених витрат з інформаційно технічного забезпечення.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Ліпкевич І.В. заявлені вимоги підтримав з підстав викладених у заяві та просив їх задовольнити.

Державний виконавець Білова В.А. щодо задоволення заяви заперечувала, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано інформації про списання заборгованості. Додатково зазначила, що майно ОСОБА_2 було реалізовано не в добровільному порядку.

Представник стягувача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явися, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, з таких підстав.

21 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 1466/к , за яким останньому було надано кредит в розмірі 190000,00 (сто дев`яносто тисяч дол. США 00 центів) доларів США (п. 1.1., п. 1.2.), зі сплатою Банку 15% річних за користування кредитними коштами (п. 4.1.), з кінцевим терміном повернення кредиту до 20.02.2023 року (п. 1.3.).

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором в той же день з відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов`язувалася відповідати за виконання ОСОБА_2 його зобов`язань по кредитному договору.

У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором із боржника та поручителя.

Заочним рішенням суду від 09 березня 2011 року задоволено частково позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та вирішено: стягнути з солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1898240, 18 грн.; стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 850 грн. судового збору та по 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного (а.с.7).

На виконання вищенаведеного рішення суду стосовно боржника ОСОБА_1 було видано виконавчий лист №2877 від 13 травня 2011 року (а.с.8)

04 жовтня 2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №52493331 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1898240,18 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 850 грн. та 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.10).

У 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Оптимум», про визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № 1466/к від 21 лютого 2008 року, що був укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги вмотивовані тим, що АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив свої вимоги в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, тим самим повністю погасив свої вимоги в повному обсязі. АТ КБ «ПриватБанк», як Іпотекодержатель, сам обрав такий спосіб захисту, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі застереження про задоволення його вимог як іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, і зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки Кафе бар (приміщення з № 60-1 по № 60-13) /літер А-5/ загальною площею 114,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . АТ КБ «ПриватБанк» вирішив питання шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення суми заборгованості за кредитним договором, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2022 рку у справі № 161/9633/20 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (а.с.14-15).

Постановою Волинського апеляційного суду від 24 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/9633/20 від 21 квітня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Визнано припиненим зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 21 лютого 2008 року № 1466/к, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (зворот а.с.15 - а.с.18).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 161/9633/20 касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Постанову Волинського апеляційного суду від 24 червня 2022 року залишено без змін (зворот а.с.18- а.с.25)

Тобто, з 07 вересня 2022 року (набрання Постановою ВС законної сили) зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № 1466/к від 21 лютого 2008 року та договором поруки (як похідним за основним зобов`язанням) припинилось на підставі рішення суду.

19 лютого 2025 року на адресу Відділу ДВС м. Луцька ЗМРУ МЮ представником Гапончук І.К. надіслано Заяву про закінчення виконавчого провадження №52493331 та зняття арештів з майна боржника у зв`язку із припиненням основного зобов`язання (а.с.27-28).

З відповіді Відділу ДВС м. Луцька ЗМРУ МЮ №48144 від 31 березня 2025 року вбачається, що згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене, оскільки до заяви про закінчення виконавчого провадження та зняття арештів з майна боржника не долучено відповідного рішення суду, тому відсутні підстави закінчення виконавчого провадження № 52493331 відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.29).

Згідно з ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

У цьому випадку позов було заявлено позивачем до боржника та поручителя, вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителя відповідно до договору поруки збігається з обсягом відповідальності боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, основним з яких є зазначений в частині першій цієї статті, а саме - у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд.

Крім того, ЦК України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За своєю правовою природою порука є зобов`язанням, у зв`язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила щодо припинення зобов`язання, визначені у главі 50 ЦК України, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо.

Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються.

Така правова позиція є сталою та викладена як у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № № 757/31762/14-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-43цс15), так і неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 липня 2018 року у справі № 334/10417/14-ц (провадження 61-17019св18) та від 14 листопада 2018 року у справі № 461/13458/14-ц (провадження № 61-17549св18).

Станом на дату звернення із цією заявою, зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором та договором поруки з 07 вересня 2022 року припинені на підставі рішення суду про припинення основного зобов`язання.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Верховний суд у своїй Постанові від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц зазначив про підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Оскільки, з 07 вересня 2022 року стягувач втратив право на стягнення із основного боржника заборгованості за кредитним договором та договором поруки, тому існують всі підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню Виконавчого листа, що був виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 13 травня 2011 року № 2877 у справі № 2-1781/2011 про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з основним боржником ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором 1898240, 18 грн., 850 грн. сплаченого судового збору та 15 грн. сплачених витрат з інформаційно технічного забезпечення.

Керуючись ст.432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника боржника ОСОБА_1 адвоката Ліпкевича Івана Володимировича про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа виданого у цивільній справі №2-1781/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу- задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, що був виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 13 травня 2011 року вих. №2877 у справі № 2-1781/2011 про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з основним боржником ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1898240,18 грн., 850 грн. сплаченого судового збору та 15 грн. сплачених витрат з інформаційно технічного забезпечення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 22 липня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області І.Б. Плахтій