Єдиний унікальний номер 317/979/22
Провадження номер № 2/317/85/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі судового засідання Шевченко В.С.,

за участю:

представника позивача Коломоєць І.В.,

представника відповідача Скользнєвої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Коломоєць Ірина Василівна, до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Скользнєва В.В., третя особа: Виконавчий комітет Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування про встановлення місця проживання дитини з матір`ю та надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

16.06.2022 ОСОБА_1 (далі Позивач) в особі представника, адвоката Коломоєць І.В., звернулася до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , за результатами якого просила:

- Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір?ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

- Надати малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на виїзд (на постійне місце проживання) за межі України, а саме до Сполучених Штатів Америки, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), у супроводі матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, з дня набрання рішенням законної сили.

22.06.2022 від представника Позивача, адвоката Коломоєць І.В. надійшла уточнена позовна заява. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання дитини з нею протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, а також на час воєнного стану в Україні та надання їй дозволу на виїзд дитини за межі України, а саме до США, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у супроводі матері або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, а також на час воєнного стану в Україні.

06.09.2022 року представник позивача ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги, а саме просила:

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір?ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, а також на час воєнного стану в Україні.

- Надати малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на виїзд (на постійне місце проживання) за межі України, а саме до Сполучених Штатів Америки, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), у супроводі матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, а також на час воєнного стану в Україні

Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначили, що 23 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем, було укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В цей час шлюб між сторонами розірвано. В липні 2018 року ОСОБА_1 разом із донькою виїхали до Мексики, та будучи жертвою від домашнього насилля (погрози фізичною розправою, психологічне насилля та ін.) з боку колишнього чоловіка (відповідача), потрапили до Сполучених Штатів Америки. Дитина пішла до школи, почала вивчати англійську мову, робила успіхи в навчанні. Однак, через вісім місяців, за заявою батька дитини, Верховний суд Каліфорнії в Окрузі Сакраменто, розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення неповнолітньої до країни постійного проживанн, постановив, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має бути повернуто до України, в супроводі батька ОСОБА_2 . Отже, відповідач, перервавши шкільне навчання в США, відібрав дитину у матері для проживання її з ним в смт.Кушугум. Згоди матері щодо проживання дитини з батьком - не було, однак відповідач скористався юридичними формальностями та повернув дитину до смт.Кушугум для проживання з ним. Згодом, матір`ю дитини ОСОБА_1 , було подано позовну заяву про визначення місця проживання дитини з матір`ю, (справа № 317/2551/19), та дійшовши згоди щодо графіку спілкування з дитиною ОСОБА_1 , подала заяву про залишення позову без розгляду.

08 вересня 2021 року рішенням комісії з захисту прав дітей Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, встановлено графік спілкування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_1 .

14 січня 2022 року, Заводським районним судом м. Запоріжжя у справі № 332/2309/20, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення набуло законної сили та не скасовано до цього часу.

В обґрунтування позовних вимог сторона позивача вказує, що умови для повноцінного розвитку та виховання дитини має ОСОБА_1 , тому слід встановити місце проживання дитини з матір`ю, так як це відповідає найкращим інтересам дитини. Окрім зазначеного, позивачка забезпечена житлом, проживає у будинку, має окрему кімнату для дитини, перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , тобто має повноцінну сім`ю, має роботу та стабільний дохід, а головне, що за місцем її проживання - немає військових дій, умови проживання є безпечними та найкращими. Наразі, позивачка на час звернення з позовом до суду вагітна на сьомому місяці, що підтверджується довідкою, тому приїздити до України не має можливості.

На день звернення до суду, відповідач, на думку сторони позивача, переховується від військового обов`язку, тому забороняє спілкуватися ОСОБА_6 з матір`ю та бабусею ОСОБА_7 , так як боїться бути викритим та понести відповідальність. Графік спілкування бабусі з дитиною, встановлений рішенням суду у справі № 317/206/20 від 03.08.2021р., яке також не виконується з березня 2022р., у зв`язку з чим відкрито виконавче провадження № 69133640.

Дозволу на перетин кордону для проживання дитини з матір`ю відповідач також не надає, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з позовом, в якому просила суд визначити місце проживання дитини з матір`ю протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, а також на час воєнного стану в Україні та надання ОСОБА_3 дозволу на виїзд за межі України, а саме до Сполучених Штатів Америки, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1 , або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, а також на час воєнного стану в Україні.

Як на правові підстави заявлених вимог посилається на статті 159, 161 СК України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА ОСОБА_8

25.07.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву ( т.1, а.с. 59), із змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 (далі Відповідач) заперечує проти позовних вимог з наступних підстав.

21.09.2022 року надійшов відзив на уточнену позовну заяву.

По-перше, відповідач надавав дозвіл на виїзд дитини до Мексики у 2018 році, але позивачка вивезла дитину у США. Верховний Суд Каліфорнії розглянув судову справу і постановив повернути дитину до України. Оскільки у відповідача було судове рішення про визначення місця проживання дитини із батьком, він вивіз дитину у Швецію, та отримали там прихисток.

По-друге, дитина навчається онлайн в українській школі та навчається у Шведській школі. Відповідач має статус біженця у Швеції, отримує соціальну допомогу і наразі працює офіційно. Жодних перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю чи бабусею відповідач не чинить. Дитина проживає у Швеції разом із батьком та бабусею. Сума доходу батька невідома. Закордонний паспорт у дитини є.

Просив суд закрити провадження у справі або при розгляді по суті відмовити в задоволенні позовних вимог.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗИЦІЇ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій зазначив, що підстави заперечувати або визнавати позов відсутні, просили розглянути справу за відсутності представника, на розсуд суду.

Зазначену позицію не змінили протягом розгляду справи.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ

07.08.2024 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 електрон7ним судом надійшло клопотання про доручення доказів.

В судовому засіданні від 07.08.2024 року представникові судом наголошено про необхідність своєчасного надання доказів суду та учасникам, а також про зміст постанови Верховного Суду в справі щодо підсудності справи за наявності іноземного елементу.

04.10.2024 року електронним судом стороною відповідача було надано відзив в порядку ст.178 ЦПК України.

08.10.2024 від представника відповідача ОСОБА_9 надійшла заява про закриття провадження по справі.

28.10.2024 від представника відповідача ОСОБА_9 надійшли пояснення по справі.

28.10.2024 від третьої особи виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування надійшли пояснення по справі.

26.11.2024 від третьої особи виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування надійшли пояснення по справі.

05.12.2024 від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про відмову від частини позовних вимог.

26.03.2025 від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про долучення доказів.

26.03.2025 від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про заслуховування думки дитини шляхом зобов`язання відповідача, ОСОБА_2 доставити доньку ОСОБА_3 до приміщення Личаківського районного суду м. Львова для опитування в режимі відеоконференцзв?язку, в приміщення суду без присутності батька.

28.04.2025 від представника відповідача ОСОБА_9 надійшли заперечення на вищевказану заяву в формі додаткових пояснень по справі.

30.04.2025 від представника відповідача ОСОБА_9 надійшло клопотання про долучення доказів.

05.05.2025 від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про долучення доказів про умови проживання дитини.

06.05.2025 від представника позивача ОСОБА_10 надійшло повідомлення про відсутність матеріалів у електронній справі.

15.05.2025 від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про долучення доказів.

16.05.2025 від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про долучення доказів.

16.05.2025 від представника позивача ОСОБА_10 надійшло повідомлення про відеофіксацію судового засідання 16.05.2025 о 14.00 год. в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області.

03.06.2025 від третьої особи виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування надійшли пояснення по справі.

13.06.2025 від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява про долучення доказів.

13.06.2025 від представника позивача ОСОБА_10 надійшла заява на проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EASYCON.

ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коломоєць І.В., залишено без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2023 року залишено без змін.

Встановлено, що позивачка проживає на території США (договір оренди житлового примішення (том 1 а. с. 15)), відповідач та дитина проживають у Королівстві Швеція. Це слідує з листа Відділу «Служби у справах дітей» як представника органу опіки і піклування Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області за вих. № 73 від 31 березня 2023 року.

Отже, зазначена справа є справою з іноземним елементом . Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що справа є справою з іноземним елементом і не визначилися з її підсудністю.

А тому, справа була передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

26.06.2024 р. Постановою Верховного суду Касаційного цивільного суду по цивільній справі №317/979/22 р. було задоволено часткову касаційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22.11.2023 р. та Постанови Запорізького апеляційного суду від 07.02.2024 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свою постанову Верховний суд аргументував тим, що зазначена справа є справою з іноземним елементом, однак суди попередніх інстанцій не звернули на це увагу і не визначилися з її підсудністю.

Суди попередніх інстанцій на вказані норми міжнародного і цивільного процесуального права уваги не звернули, не встановили місце постійного проживання дитини на момент звернення позивачки до суду з первісним позовом, дату виїзду дитини за кордон, тривалість та період проживання дитини у Королівстві Швеція, чи мала дитина право на тимчасове проживання на території Швеції на момент звернення позивачки до суду.

Крім того, суди не визначилися, чи є виключні випадки, передбачені статтею 77 Закону України "Про міжнародне приватне право", для розгляду справи з іноземним елементом судом України.

Так, дійсно, ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає виключну підсудність справ з іноземним елементом.

Однак, така категорія справ як визначення місця проживання дитини не підпадає під умови цієї статті, а том слід керуватись положенням статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», де встановлено підстави визначення підсудності справ судам України та зазначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

Однак, жодної угоди про підсудність справи з іноземним елементом між Позивачем та Відповідачем не було укладено.

Відповідно до наказу Верховного Суду Каліфорнії Округу Сакраменто від 15 березня 2019 року, 14 березня 2019 року суд постановив, відповідно до положень Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, що неповнолітню дитину ОСОБА_3 , має бути повернуто в Україну, у супроводі її батька, ОСОБА_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2022 року у справі N 332/2309/20 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , разом із батьком ОСОБА_2 (том 1, а. с. 11-13).

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованного суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-754/0/4-13 Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом визначено наступне:

Частина 3 передбачає, що Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" (частина перша статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право"). При цьому суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 122 ЦПК.

Підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, визначається за клопотанням позивача ухвалою судді Верховного Суду України.

Так, відповідного клопотання позивача до Верховного суду України щодо визначення підсудності матеріали справи не місять.

Представникові позивачки всі вищевказані положення роз`яснювалися, але вона наполягала на розгляді справи по суті.

Слід звернути увагу на те, що питання про підсудність судам України справ з іноземним елементом може визначатися і на момент відкриття провадження у справі, і у попередньому судовому засіданні.

Вирішуючи питання про підсудність цивільних справ з іноземним елементом, судам слід враховувати не тільки норми внутрішньодержавного права, але й колізійні норми, які містяться в конвенціях і двосторонніх договорах України та інших держав про правову допомогу.

Частина 12 передбачає, що при вирішенні справ про визначення місця проживання дитини слід керуватися статтею 66 Закону України "Про міжнародне приватне право".

При розгляді спорів про визначення місця проживання дитини за участю іноземців судам слід керуватися "законом суду", тобто у визначенні підсудності може застосовуватися загальна територіальна, альтернативна, виключна та договірна підсудність.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 19 липня 2024 року позов прийнято, у справ відкрито провадження; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 08 листопада 2024 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни про закриття провадження по справі.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2025 року відмовлено у клопотанні представника позивача адвоката Коломоєць Л.В. про відмову від позовних вимог в частині зазначення адреси реєстрації позивачки та залишення позову без розгляду в частині надання дозволу на виїзд ОСОБА_3 з України без дозволу батька.

У суді адвокат Коломоєць І.В., як представник позивачки, вимоги свого довірителя підтримала з підстав, викладених у заявах по суті справи, просить позов задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Скользнєва В.В. проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі.

Суд, заслухавши вступні слова представника позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого.

Під час розгляду справи по суті представником позивачки неодноразово (практично кожне судове засідання) подавалось клопотання про доручення доказів. В своїх клопотаннях представник зазначав, що подає докази тому, що вони раніше не існували, а тому повинні бути долучені та досліджені судом. Суд зауважує, що представник позивача обізнаний про те, що докази повинні були надаватися до початку розгляду справи по суті або заявити про те, що вони можуть з`явитися. Але представником позивача процесуальне правило проігноровано. Судом було відмослено в доручення вказаних доказів до матеріалів справи та вони не вивчались та не оцінювалися судом.

Представником позивача жодного разу протягом розгляду справи не було заявлено відвід головуючому судді, що зафіксовано в протоколах судового засідання. Але представник позивача надаючи заяву про розгляд справи та проведення судових дебатів за її відсутності висловив сумніви в упередженості судді, а тому суд вимушений був вирішувати питання щодо відводу головуючому.

Представником позивачки було заявлено клопотання про вислуховування думки дитини у судовому розгляді, але вимоги, які були висловлені в клопотанні були завідомо не виконуванні. Особисто позивачка жодного разу не виявила бажання приймавти участь у судовому розгляді за допомогою ВКЗ, натомість представник позивачки вимагала доставки неповнолітньої дитини на територію України для її опитування, незважаючи на те, що це наражатиме дитину на небезпеку.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ; ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН; ОЦІНКА СУДУ.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізькій області 27 березня 2012 року, актовий запис № 22 (том 1, а. с. 7).

З огляду на заяву ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Козиряцькою О.В. 19 червня 2018 року посвідчено згоду ОСОБА_2 на надання тимчасового виїзду малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Мексики та країн Шенгенської угоди, у період з 08 липня 2018 року до 18 липня 2018 року у супроводі її матері ОСОБА_1 та повернення дитини до місця її проживання по закінченню терміну перебування за кордоном (том 1, а. с. 7 зворот).

Згідно з рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, ухваленого відділом «Служби у справах дітей» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 08 вересня 2021 року, ОСОБА_1 було встановлений графік спілкування матері з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності батька, а саме: необмежене спілкування дитини з матір`ю засобами телефонного, поштові електронного та іншого засобу зв`язку без присутності батька; щодня - з понеділка по п`ятницю включно, з 19.00 до 20.00 години за київським часом, спілкування з дитиною в режимі відеозв`язку через мережу Інтернет без присутні батька; щосуботи та щонеділі з 20.00 до 22.00 годин за київським часом, спілкування з дитиною в режимі відеозв`язку через мережу Інтернет без присутності батька; зобов`язано ОСОБА_2 погоджувати з ОСОБА_1 усі зміни місця навчання, місця проживання, перетину кордону донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із законодавством України (том 1, а. с. 10).

Відповідно до наказу Верховного Суду Каліфорнії Округу Сакраменто від 15 березня 2019 року, 14 березня 2019 року суд постановив, відповідно до положень Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, що неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має бути повернуто в Україну, у супроводі її батька, ОСОБА_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2022 року у справі № 332/2309/20 визначено місцепроживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_3 (том 1, а. с. 11-13). Рішення набуло законної сили та ніким не оскаржувалося.

Як вбачається з доданих позивачкою документів, позивачка у цей час проживає у США, де винаймає житло, що підтверджується договором оренди житлового приміщення (том 1, а. с. 15).

ОСОБА_1 з 31 грудня 2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , що підтверджується дозволом та свідоцтвом про шлюб, укладеним у окрузі Сакраменто, штат Каліфорнія, США (том 1, а. с. 18).

З довідок, наданих ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_11 вбачається, що вони мають роботу у США. Позивачкою були надані фото будинку, у якому вона проживає разом із чоловіком та другою дитиною у США.

З повідомлення про дію Служби громадянства та імміграції США Міністерства внутрішньої безпеки, ОСОБА_1 перебуває у США як особа, яка має статус тимчасово захищеної особи, яке дійсне з 19 лютого 2022 року до 19 жовтня 2023 року. Крім того, ОСОБА_1 має дозвіл на працевлаштування з 19 лютого 2022 року до 19 жовтня 2023 року (том 1, а. с. 199-211).

З роздруківки переписки та наданого DVD-диску, на якому зафіксовані відеозаписи розмов між позивачкою та відповідачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели діалог щодо спілкування та приїзду малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до матері у США, та ОСОБА_2 пропонував позивачці оплатити переліт та готель на двох і тоді він би привіз доньку у США до матері на тиждень (том 1, а. с. 110).

Відповідно до висновку від 02 серпня 2022 року № 7 Відділу «Служби у справах дітей» як представника органу опіки і піклування Кушугумської селищної ради щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 , який було затверджено рішенням Кушугумської селищної ради № 166 від 24 листопада 2022 року, Служба у справах дітей вважає не доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, оскільки було встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , має склад сім?ї: батько ОСОБА_2 , 1956 року народження, мати ОСОБА_12 , 1957 року народження, донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час проживання скарг та заяв на нього до селищної ради від сусідів та мешканців не надходило. Відповідно до довідки ТОВ «Центр Газ запчастини» від 03 травня 2019 року № 40 ОСОБА_2 працював на підприємстві з 04 листопада 2011 року в якості менеджера інтернет-магазину. Під час роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, старанний, до обов`язків ставиться сумлінно і кваліфіковано. Працівниками відділу «Служби у справах дітей» був складений акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 . Житло складається з двох жилих кімнат, кухні, ванної кімнати, санвузла, коридору. В дитячій кімнаті зроблений сучасний ремонт, в наявності шафа-купе з дитячим одягом та взуттям, ліжко, письмовий стіл, стілець, спортивний куточок, комп`ютер, шафа з книжками та іграшками. Будинок має електро, газо-водопостачання, оснащений сучасною побутовою технікою. Таким чином, для дитини на час до звернення з позовом до суду створені всі умови для проживання, виховання та розвитку. Згідно з довідкою Кушугумської гімназії "інтелект" Запорізького району Запорізької області від 02 травня 2022 року № 01-13/0126 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у закладі в 4-Б класі. Відвідує щоденно онлайн заняття. Під час навчання активна, завдання виконує своєчасно на високому рівні. Батько ОСОБА_2 підтримує постійний телефонний зв`язок з класним керівником. Зазначили, що батько піклується за дитину, яка повністю забезпечена усім необхідним, тому, враховуючи вищезазначене, відділ Служби у справах дітей, як представник органу опіки та піклування Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області вважає не доцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю (том 1, а. с. 239-241).

З листа Відділу «Служби у справах дітей» як представника органу опіки і піклування Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області за вих. № 73 від 31 березня 2023 року, на сьогоднішній день ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із своїм батьком знаходиться в Швеції. По прибуттю в Швецію отримала гідні умови проживання, повноцінне харчування та навчання. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 успішно закінчила адаптаційний клас в шведській школі, продемонструвавши високий рівень знань і активно вивчає швецьку мову. Навчаючись в Швеції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжувала дистанційне навчання в Україні, вона успішно закінчила навчальний рік продемонструвавши високі успіхи в навчанні. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно спілкується з позивачкою, шляхом аудіо, відео розмов. Тому вважають, що проживання дитини разом з батьком буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетом при вирішенні цієї справи з огляду на ситуацію, яка виникла при виїзді Софії до Сполучених Штатів Америки (том 2, а. с. 1-2).

З пояснювальної записки ОСОБА_2 від 09 червня 2023 року, він всебічно розвиває дитину, займається повноцінним розвитком дитини. Мати ОСОБА_6 категорично відмовляється обговорювати деталі зустрічі з ОСОБА_6 , відмовляється гарантувати, що не повторить крадіжку дитини, як у 2018 році. У своїх повідомленнях позивачка просто вимагає віддати їй дитину або вимагає зустрічі без будь-яких умов та гарантій повернення. Відповідач самостійно забезпечує дитину, позивачка ніколи ніяких аліментів на утримання ОСОБА_6 не платила. Зазначив, що весь час перебування у США позивач перебувала і фактично продовжує перебувати в матеріальній залежності від партнера так і не набувши повноцінної фінансової самостійності і самодостатності (том 2, а. с. 41).

Позивач надала письмові пояснення, як свідка, в яких зазначила, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 , від шлюбу має сина, ОСОБА_13 , 2022 року народження. Проживає у США на законних підставах, документи на оформлення громадянства Америки на оформленні.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_11 ,, він є чоловіком позивачки та із серпня 2018 року до 13 березня 2019 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_6 у США. Зазначив, що у ОСОБА_6 там були друзі, дитинаназивала його татом і зазначала, що їй не вистачало тепла та уваги від рідного батька. Перебуваючи у США, ОСОБА_6 регулярно спілкувалася із батьком. Все було добре, поки ОСОБА_14 не забрав дитину. Відповідач позбавляє ОСОБА_6 нормальних умов проживання, він не може забезпечити дитину, позбавив її повноцінного лікування, харчування, навчання, розвитку, відпочину, постійного місця проживання. Пояснив, що ОСОБА_1 вже повністю соціалізувалась у США, знає мову, має друзів, водійські права, облаштований будинок, сім`ю, дозвіл на роботу і перебування в Америці, та має можливість забезпечити дитину найкращим. Зазначив, що любить ОСОБА_6 , як рідну доньку, хоче та може її забезпечити. Він з позивачкою хоче, щоб дитина жила з ними постійно однією сім`єю, тому просив суд встановити місцепроживання дитини разом із її матір`ю.

З відповіді Консульського відділу Посольства України в Республіці Польщі за вих. № 6137/19-091-24681 від 10 квітня 2022 року громадяни України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на консульському обліку в консульському підрозділі Посольств України в Республіці Польщі не перебувають.

З відповіді Міністерства соціальної політики за вих. № 1109/0/5-22/41 від 12 липня 2022 року за інформацією Міністерства закордонних справ України (лист від 11 липня 2022 року № 71/14/546-49291), ОСОБА_15 на консульському обліку у закордонних дипломатичних установах України в Республіці Польща та Королівстві Швеція не перебуває.

З висновку №7, який було надано відділом «Служби у справах дітей» як представника органу опіки і піклування Кушугумської селищної ради щодо доцільність і визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом із матір?ю ОСОБА_1 зазначалось, що вимога повернення ОСОБА_6 в Україну, де йде війна наражає дитину на смертельну небезпеку. Враховуючи всі обставини, відділ «Служба у справах дітей» як представник органу опіки та піклування Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області вважає за не доцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 народження разом із матір?ю.

Відповідач надав Повідомлення з управління соціального захисту населення з перекладом станом на 31.03.2025 р. відповідно до якої за адресою проживання Відповідача на вимогу ОСОБА_1 26.09.2024 р. було зроблено виїзд Управлінням соціального захисту населення соціальним сектором з питань дітей та молоді в громаді Фалькенберг.

За результатами проведення перевірки директором з питань дітей та молоді, ОСОБА_16 було прийнято наступне рішення: ОСОБА_6 та її батько перебувають у Швеції через війну в Україні. Мати ОСОБА_6 , яка перебуває в США, турбується про те, як у ОСОБА_6 справи з батьком. Під час індивідуальної розмови з ОСОБА_6 вона вважає, що у неї все добре з батьком і вона хоче залишитися з ним у Швеції. Вона думає про те, що поїде до мами, коли закінчить школу.

Вказане місце реєстрації Позивача разом із ОСОБА_6 в Повідомленні від Управління соціального захисту населення: Аксельс Вег 6 H LGH 1101 31193 Лонгос.

Наразі з жовтня 2024 року по теперішній час Відповідач разом із донькою проживають за адресою АДРЕСА_4 . Отримала реєстрацію за вказаною адресою ОСОБА_6 лише з 10 березня 2025 року.

Вивчивши матеріали справи, докази сторін, пояснення учасників процесу, висновки органів опіки та піклування, суд дійшов наступних висновків.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

При вирішені спору, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків до дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та стан її здоров`я.

Відповідач вважає, що Позивач зловживає своїм процесуальним правом звертаючисьдо суду із заявою про визначення місця проживання дитини, адже 14.01.2022 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя у справі №332/2309/20 вже було вирішено питання про визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з батьком.

Матеріали справи не підтвердили обставин на які посилався Позивач як на обґрунтування повторного звернення до суду ніби то на підставі зміни умов проживання дитини, адже Постановою Верховного суду не було спростовано висновків попередніх інстанцій, де чітко зазначалось: «Колегія суддів погоджується з тим, що проживання доньки з батьком відповідає її якнайкращим інтересам, оскільки батько сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечує дитину всім необхідним для її розвитку. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про суттєві зміни в житті сторін та/або їх дитини, які б свідчили про можливість чи необхідність змінювати місце проживання останніх, позивачем не доведено, а судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Наявність тривалого конфлікту між сторонами не сприяє повноцінному розвитку дитини, а тому батькам необхідно проявити розумну обачність у вчиненні дій, які прямо чи опосередковано впливають на психічне здоров`я дитини. ОСОБА_2 , як той із батьків, з ким визначено місце проживання дитини рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2022 року, яке набрало законної сили 17 березня 2022 року, має сприяти налагодженню контакту між дочкою та її матір`ю, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дочки, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я і стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати».

Отже, судами не було встановлено обставин, які б свідчили про суттєві зміни в житті сторін батьків дитини, які які б свідчили про можливість чи необхідність змінювати місце проживання останніх. Зворотнього Позивачем не доведено.

Відповідач жодним чином не створює перешкод для спілкування доньки з Позивачем. Так, донька постійно спілкується з Позивачем шляхом аудіо-, відео- розмов через мобільні додатки. Що підтверджується самим позивачем з огляду на надані скріншоти.

Так, 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала новий етап восьмирічної війни проти України повномасштабний наступ. Тому, відповідачем було прийнято рішення про виїзд до більш безпечного місця. В зв`язку з чим у супроводі матері позивачки ОСОБА_17 відповідач разом з донькою покинув постійне місце проживання у смт Кушугум та поїхав до м. Львів. По прибуттю у м. Давидів відповідач самостійно став на облік до місцевого воєнкомату. Після початку обстрілів Львівської області, відповідачем задля забезпечення безпеки доньки, було прийнято рішення про виїзд за кордон разом з донькою. Так, 23.03.2022 року, ОСОБА_2 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 виїхали за кордон. Позивач ОСОБА_1 сама наполягала на виїзді доньки у безпечне місце. Слід наголосити, що виїзд було здійснено на законних підставах через офіційний пункт перетину кордону, що підтверджується копією закордонних паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з відміткою прикордонної служби. ОСОБА_2 постійно інформував позивача про місцезнаходження доньки, її самопочуття та психологічний стан, а також по можливості забезпечував можливість спілкування доньки з матір`ю.

Відповідач виконує рішення всіх судів та не порушує зобов`язання встановленні рішенням суду. Ніяким чином не чинить перешкод у підтримці зв`язку та спілкування своєї доньки з бабусею та дідусем.

Надані ж позивачем, які містяться у матеріалах справи відеозаписи свідчать про те, що ОСОБА_2 жодним чином не перешкоджає спілкуванню доньки з матір`ю та бабусею.

Щодо відсутності належних умов для повноцінного розвитку та виховання дитини слід зазначити наступне:

По прибуттю в ОСОБА_18 отримала гідні умови проживання, повноцінне харчування і навчання. ОСОБА_6 успішно закінчила адаптаційний клас в швецькій школі, продемонструвавши високий рівень знань і активно вивчає шведську мову.

ОСОБА_6 навчається в шведській школі Вона має різноманітне і цікаве дозвілля (з прогулянками і екскурсіями вони відвідали безліч туристичних пам`яток південно- західної Швеції, дитячих розважальних парків, пляжів тощо) і забезпечена всім необхідним. Софія вже має нових подруг у Швеції, відвідує з ними дні народження і гуртки. Вказане підтверджується фотографіями долученими до відзиву на позовну заяву.

Навчаючись у Швеції ОСОБА_6 продовжувала дистанційне навчання в Україні по ОСОБА_19 і Meet. Вона успішно закінчила навчальний рік продемонструвавши високі успіхи в навчанні. У Швеції ОСОБА_6 отримала право на повноцінне безкоштовне медичне забезпечення. Батько з ОСОБА_6 отримали посвідчення на проживання в Швеції, окрему квартиру. (копії договору оренди додані до відзиву). Також, на сьогоднішній день Відповідач офіційно працевлаштований та має відповідні матеріальні ресурси для забезпечення доньки. Також батько з донькою отримують щомісячну офіційну грошову допомогу від міграційної служби, муніципалітету місця проживання і неурядових організацій Швеції. (копії трудового договору додані до відзиву)

ОСОБА_1 написала скаргу у соціальну службу у справах дітей Швеції на неналежні умови проживання ОСОБА_3 . У відповідь ця служба наочно пересвідчилась у відповідності умов проживання, харчування і розвитку високим соціальним стандартам королівства Швеція. Матеріали надані після належного завірення та перекладу.

Сама ОСОБА_1 вже більш ніж півтора року жодним чином не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини.

Відповідач зміг забезпечити і забезпечує баланс повноцінного спілкування. Дитина постійно мала і має можливість вільного спілкування з матір`ю ОСОБА_1 , бабусею ОСОБА_17 і дідусем ОСОБА_20 . Більш того сприйняття батька в свідомості дитини було свідомо злочинно спотворено ОСОБА_1 , що було неодноразово з`ясовано під час судових слухань у в м.Сакраменто США. ОСОБА_2 сам представляв себе в суді США. Перед прийняттям рішення - було проведено незалежну співбесіду з дитиною. Тільки після цього було прийнято рішення про передачу дитини батьку для повернення в Україну. Батько ніколи не заперечував проти спілкування дитини з матір`ю. На жаль ОСОБА_1 не виявила бажання вийти на зв`язок в суді. З позовної заяви вбачається вимога повернення ОСОБА_6 в Україну де йде війна, тим самим наражаючи дитину на смертельну небезпеку.

Питання викликає строк визначення місця проживання дитини протягом двох років з дня набрання рішення законної сили, а також воєнного стану. Посилання позивача на те, що позов пред`явлено з метою захистити Софію від війни також не відповідає дійсності, адже наразі Софія знаходить в безпечному місці разом з батьком і переїзд, нова школа та країна, а найголовніше розлучення з батьком, який постійно був поряд завдасть їй хвилювань і стресу.

Слід наголосити, що відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. По досягненні дитиною десятирічного віку у неї з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. В зв`зку з наведеним щодо заявленого клопотання представником позивача, суд зазначає, що воно завідомо не може бути виконане. Про що було роз`яснено представникові позивачки, але жодних уточнень до клопотання не надійшло, а тому суд в його задоволенні відмовив.

Стаття 8 Конвенції гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

ЄСПЛ 01.07.2017 року в справі «MC проти України» зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В силу ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 8,11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Нормами ч 1, ч. 2ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно дост. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно дост. 160 СК Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За приписами ч. 1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), при визначенні місця проживання дітей інтереси дітей мають першочергове значення, що безпосередньо зазначено в Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка є юридично обов`язковим міжнародним договором. При цьому Верховний Суд, врахувавши положенняст. 51 Конституції України, статтей7,157 СК України, а також рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормамиКонституції Українита законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 зазначено, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року).

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Суд враховує постанову Верховного Суду від № 317/979/22, якою справу було направлено на новий розгляд не з огляду на помилкове встановлення фактичних обставин, а виключно з мотивів необхідності повнішого з`ясування правильної підсудності по справі. При цьому Верховний Суд не заперечив і не скасував раніше встановлені судами фактичні обставини справи, а навпаки - фактично їх підтвердив, наголосивши лише на процесуальній необхідності ширшого аналізу встановлення підсудності по справі з урахуванням наявності іноземного елемента.

Водночас, на стадії нового розгляду судом були досліджені додаткові докази, повторно опитано сторін, витребувано висновок органу опіки.

У відповідності до статті 3 Конвенції ООН про права дитини та статті 141 СК України, суд керується принципом першочерговості інтересів дитини.

Позивачка посилалась на абстрактну недовіру до батька дитини, проте жодного підтвердженого факту насильства, порушення прав дитини, байдужості до потреб дитини не встановлено.

Позивачка не надала нових переконливих доказів, що саме її житлові умови, спосіб життя, психологічна готовність краще відповідатимуть інтересам дитини.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на інтересах дитини, а на суб`єктивному бажанні позивачки змінити сформовану модель батьківського піклування без достатніх підстав.

На момент нового розгляду справи дитина вже тривалий час проживає з батьком в Швеції, що було визначено попереднім судовим рішенням. За результатами проведення перевірки директором з питань дітей та молоді, ОСОБА_16 було прийнято наступне рішення: ОСОБА_6 та її батько перебувають у Швеції через війну в У країні. Мати ОСОБА_6 , яка перебуває в США, турбується про те, як у ОСОБА_6 справи з батьком. Під час індивідуальної розмови з ОСОБА_6 вона вважає, що у неї все добре з батьком і вона хоче залишитися з ним у Швеції

Вказані висновки підтверджують, що умови проживання є належними, дитина забезпечена житлом, харчуванням, відвідує навчальний заклад і має сформоване соціальне оточення.

Суд вважає, що будь-яке втручання у звичне середовище дитини має бути вкрай обґрунтованим, і ґрунтуватися не лише на бажанні одного з батьків, а на чітких фактах, які свідчать про загрозу або істотну шкоду інтересам дитини.

Також не встановлено фактів жорстокого поводження, байдужого ставлення або порушення прав дитини з боку відповідача.

Суд розуміє, що між сторонами існує конфлікт, що ускладнює спільне виконання батьківських обов`язків. Водночас, на думку суду, у даній ситуації зусилля мають бути спрямовані не на перерозподіл опіки, а на встановлення діалогу і погодження режиму спілкування з дитиною.

Суд окремо звертає увагу на те, що позивачка у своїй заяві просить визначити місце проживання дитини разом з нею - матір`ю, однак із наданих матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи вона постійно проживає за межами України, а саме - у Сполучених Штатах Америки, де має постійний дозвіл на перебування.

Встановлення місця проживання дитини разом із матір`ю неможливе в юридичному і фактичному сенсі, якщо мати фізично не проживає в Україні, а дитина залишається на території Швеції. Така вимога по суті означає дозвіл на вивезення дитини за кордон з метою постійного проживання, що виходить за межі предмета цього позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги в цій частині, як такій, що не відповідає фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства.

Щодо вимоги про наданні дозволу на виїзд за межі України суд зазначає, що батько, з яким дитина наразі проживає, заперечує проти виїзду дитини, обґрунтовано посилаючись на ризик втрати контакту з дитиною, складність контролю її місцезнаходження за кордоном та недостатність гарантій повернення. Ці заперечення не виглядають свавільними чи формальними - вони підтверджуються вже наявним рішенням Верховного суду Каліфорнії в Окрузі Сакраменто, розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення неповнолітньої до країни постійного проживанн, постановив, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має бути повернуто до України, в супроводі батька ОСОБА_2 .

Отже, заявлена позовна вимога не супроводжується належними доказами, які б свідчили, що виїзд за кордон без згоди батька допоможе краще забезпечити інтереси дитини а також поїздка має ознаки одностороннього переміщення дитини до іншої країни з ризиком обмеження прав іншого з батьків.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України, у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за межі України, така згода може бути надана судом, якщо вона відповідає найкращим інтересам дитини.

Разом із тим, під час судового розгляду встановлено, що між сторонами фактично відсутня налагоджена взаємодія щодо вирішення важливих питань, які стосуються малолітньої дитини. Водночас, у матеріалах справи не міститься достатніх доказів, які б свідчили про необхідність або невідкладність виїзду ОСОБА_6 за кордон без згоди батька, чи доводили б, що такий виїзд є обґрунтовано доцільним з огляду на інтереси дитини. Беручи до уваги делікатний характер зазначеного спору, а також відсутність належної комунікації між батьками щодо ключових питань, які стосуються дитини, суд вважає, що надання дозволу на виїзд малолітньої особи за межі України без згоди батька може мати несприятливий вплив на емоційний стан дитини, її відчуття стабільності та безпеки.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення пункту 2 позовної вимоги щодо надання дозволу на виїзд ОСОБА_6 за межі України без згоди батька.

Крім того, враховуючи, що позивачкою раніше було вже отримано дозвіл відповідача на виїзд дитини за кордон, у супроводі матері, однак позивачка своєчасно не забезпечила своєчасне повернення дитини до України, внаслідок чого відповідач був вимушений звернутися до іноземного суду для повернення дитини в України, суд вважає, що позовні вимоги в частині надання дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_6 за межі України, а саме до Сполучених Штатів Америки., без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , задоволенню не підлягють.

Керуючисьст. ст. ст.159,161 СК України, ст.ст. 13, 80, 81, 89, 128, 130, 141, 263 -265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини з матір`ю та надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 21.07.2025.

Суддя: Громова І.Б.