Провадження № 4-с/331/15/2025
ЄУН 2-33/09
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року місто Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі :

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря Постарнак М.М.,

учасники справи :

представники : заявника - адвокат Щаслива М.О.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_2 в особі представника адвоката Щасливої Марини Олександрівни на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи - ОСОБА_3 , начальник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Пенязев Олександр Вікторович,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року адвокат Щаслива М.О. в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту з майна, та з урахуванням уточнених вимог ( а.с.32-36) просила :

? визнати бездіяльність начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязева Олександра Вікторовича незаконною ;

?зобов`язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязева Олександра Вікторовича вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з усього майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного в межах виконавчого провадження № 14564130.

В обґрунтування скарги вказала, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2009 у справі № 2-33/09 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 9476 грн вартість пошкодженого автомобіля, 150 грн. за посвідчення доручення, 1500 грн. за юридичні послуги, судовий збір 51 грн., 30 грн. за юридично технічне забезпечення, а всього 11 207 грн.Вказане рішення суду набрало законної сили та на виконання нього видано виконавчий лист № 2-33 від 04.08.2009. Цей виконавчий лист перебував на виконанні в Жовтневому ВДВС ЗМУЮ (наразі назва - Центральний ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) ВП № 14564130.28.08.2009 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно.28.12.2010 вказане ВП № 14564130 закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999, який діяв на той час та направлено для подальшого виконання за місцем знаходження майна боржника до Вознесенівського (Орджонікідзевського) ВДВС ЗМУЮ.

Виконавчий лист № 2-33 від 04.08.2009 виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу було повторно пред`явлено до виконання та відкрито виконавче провадження № 25337878.Дане провадження 01.06.2011 закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999, який діяв на той час та направлено для подальшого виконання за місцем знаходження майна боржника до Вознесенівського (Орджонікідзевського) ВДВС ЗМУЮ.16.02.2012 вчергове було відкрито виконавче провадження №31267287 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 11 207 грн. Вказане ВП 16.03.2012 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).Наразі виконавче провадження з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м Запоріжжя від 06.02.2009 у справі № 2-33/09 завершено та не перебуває на примусовому виконанні в Центральному ВДВС. ОСОБА_2 ще у 2012 році повністю сплатив борг стягувачу через Жовтневий ВДВС ЗМУЮ натомість державний виконавець не зняв арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 , накладене в межах ВП № 14564130.Разом з тим, нещодавно ОСОБА_2 стало відомо про наявність обтяжень на його майні, після чого його представник адвокат Щаслива М.О. звернулась до Центрального ВДВС з адвокатським запитом в якому просила здійснити всі дії, спрямовані на зняття арешту з майна ОСОБА_2 .Листом начальника Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.05.2025 №64629/5 було відмовлено у знятті арешту та роз`яснено, що арешт з майна боржника може бути зняти лише на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в судовому порядку.В цьому ж листі було повідомлено, що надати більш детальну інформацію по виконавчому провадженню не вбачається можливим, оскільки на даний час виконавчі провадження строки зберігання яких закінчилися знищено, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом No 2274/5 від 25.12.2008 р. Міністерством юстиції України п. 9.9. «строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3(три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Після чого вони підлягають знищенню по 11.9.10 документи органу виконавчої служби через закінчення строків їх зберігання підлягають знищенню». ( в редакції на той час). Вважаючи бездіяльність начальника Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови в скасуванні арешту, накладеного на все майно ОСОБА_2 незаконною, звернулась до суду зі скаргою.

В суді представник заявника вимоги, викладені в уточненій скарзі, підтримала, просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи державний виконавець Кисліцина Ю.Д. в суді проти задоволення скарги заперечує, вказавши на те, що оскільки виконавче провадження вже знищено через закінчення строків його зберігання, то у відділу відсутня технічна можливість самостійно зняти арешт та підтвердили, що боржник повністю сплатив борг.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Про причину неявки суд не повідомила ; заяв по суті справи, клопотань,заяв від неї до суду не надходило.

Оцінивши подані докази та заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов до таких висновків.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2009 у справі № 2-33/09 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 9476 грн вартість пошкодженого автомобіля, 150 грн. за посвідчення доручення, 1500 грн. за юридичні послуги, судовий збір 51 грн., 30 грн. за юридично технічне забезпечення, а всього 11 207 грн. ( а.с.9-10).

Вказане рішення суду набрало законної сили та на виконання нього видано виконавчий лист № 2-33 від 04.08.2009.

Цей виконавчий лист перебував на виконанні в Жовтневому ВДВС ЗМУЮ (наразі назва - Центральний ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) ВП № 14564130.

28.08.2009 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно.

28.12.2010 вказане ВП № 14564130 закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999, який діяв на той час та направлено для подальшого виконання за місцем знаходження майна боржника до Вознесенівського (Орджонікідзевського) ВДВС ЗМУЮ.Виконавчий лист № 2-33 від 04.08.2009 виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу було повторно пред`явлено до виконання та відкрито виконавче провадження № 25337878.

Дане провадження 01.06.2011 закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999, який діяв на той час та направлено для подальшого виконання за місцем знаходження майна боржника до Вознесенівського (Орджонікідзевського) ВДВС ЗМУЮ.

16.02.2012 вчергове було відкрито виконавче провадження №31267287 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 11 207 грн. Вказане ВП 16.03.2012 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

Вказана інформація про рух ВП № 14564130 міститься в листі начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Пенязева О.В. від 22.05.2025 року за № 64629/5 ( а.с.7-8).

Відповідно до приписів ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Конституцією України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, і суди не тільки здійснюють правосуддя, а й контролюють виконання судових рішень.

Статтею 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судовий контроль за виконанням судових рішень передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця. Скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені у ч. 4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень невід`ємна частина судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

У даній справі судом встановлено, що виконавче провадження № 14564130, в межах якого було накладено арешт було завершено 28.12.2010, після чого виконавчий лист повторно пред`явлено до виконання та завершено виконавче провадженні спочатку 01.06.2011, а остаточно 16.03.2012 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Тобто боржник повністю сплатив борг.

Відповідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 2012 рік рік фактичного виконання рішення суду та завершення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Положеннями статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21квітня 1999року №606-ХІVв редакції, що діяла на дати накладання арештів на майно ОСОБА_2 встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно зі статтею 57 Закону України № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В матеріалах справи наявні докази на підтвердження повного фактичного виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд вважає, що є підстави для зняття арешту з усього майна боржника, накладеного в межах накладеного в межах виконавчого провадження № 14564130, відкритого 28 серпня 2009 року на підставі виконавчого листа № 2-33, виданого Жовтневим районним судом міста Запоріжжя 04 серпня 2009 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 11 207,00 гривень.

Відповідно до приписів статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 09 лютого 2009 року № 2-258/08 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Оскільки боржником повністю сплачено борг, то суд констатує, що існуючі обтяження майна скаржника не переслідують законну мету та на час розгляду цієї справи не охороняють чиїсь законні інтереси. Враховуючи те, що на примусовому виконанні у виконавчій службі відсутнє виконавче провадження за яким боржником є ОСОБА_2 , а також враховуючи факт повного виконання рішення суду та сплати боргу, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог в цій частині.

Щодо визнання бездіяльності начальника Центрального ВДВС у місті Запоріжжі незаконною, то суд вважає за необхідне вказати на те, що таке визнання можливе за умови, якщо обов`язок вчинити певну дію прямо визначений законом.

У даному випадку суд дійшов висновку про те, що тривале існування обтяження майна боржника стало наслідком не дій чи бездіяльності посадових осіб виконавчої служби, а є наслідком недосконалості законодавчого регулювання такої процедури, відтак підстав для визнання бездіяльності начальника Центрального ВДВС у місті Запоріжжі незаконною немає.

Керуючись статтями 259,260,451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Зобов`язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязева Олександра Вікторовича (адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Брюллова, буд. 5, ідентифікаційний код юридичної особи 44993352) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з усього майна ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного в межах виконавчого провадження № 14564130, відкритого 28 серпня 2009 року на підставі виконавчого листа № 2-33, виданого Жовтневим районним судом міста Запоріжжя 04 серпня 2009 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 11 207,00 гривень.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 22 липня 2025 року.

Суддя: Н.Г.Скользнєва