Справа № 456/1393/25
Провадження № 2/456/1007/2025
РІШЕННЯ

іменем України

13 червня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Кулешник С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить зняти арешт з 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , який був накладений на підставіпостанови ВДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області №14096 від 24.10.2007 року, реєстраційний номер обтяження 5911389. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що арештоване майно 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 . Арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2007 року, згідно якої арешт накладено на майно боржника ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа № 1-116 від 11.11.2005 року Стрийського міськрайонного суду про стягнення в користь ОСОБА_2 суми 1856 грн.50 коп. Факт накладення арешту на майно 1/4 частки квартиру АДРЕСА_1 позивачу став відомим при оформленні спадщини по смерті сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті сина у лютому місяці 2025 року позивач звернувся до Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області із заявою про зняття арешту з майна, який був накладений постановою №14096 від 24.10.2007 року на підставі виконавчого листа № 1-116 від 11.11.2005 року Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Стрийський відділ державної виконавчої служби листом № 4281 від 18.02.2025 року повідомив позивача, що припинити обтяження №5911389 за постановою № 14096 від 24.10.2007 року є неможливим через те, що в АСВП відсутні виконавчі провадження, щодо яких накладено даний арешт, тому позивач змушений звернутися до суду про скасування накладеного арешту на майно померлого сина, щоб оформити спадщину.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позов визнав та не заперечує щодо задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №397251570 від 01.10.2024 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності по частині належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Арешт нерухомого майна накладений на підставіпостанови ВДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області №14096 від 24.10.2007 року, реєстраційний номер обтяження 5911389.

З відповіді Стрийського відділу державної виконавчої служби в Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №4281 від 18.02.2025 наданій ОСОБА_1 вбачається, що припинення обтяження №5911389 за постановою № 14096 від 24.10.2007 року є неможливим, оскільки в АСВП відсутні виконавчі провадження, щодо яких накладено даний арешт.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та ст. 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до вимог ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положенням ч.1ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до п.п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013№ 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №82614016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/1).

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Найбільш ефективним і поширеним способом відновлення порушених прав та законних інтересів власника є судовий захист.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Тому суд, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наявних у справі доказів, їх взаємозв`язок у сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи те, що чинним законодавством України не передбачено іншого порядку захисту прав позивача за даних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Зняти арешт з 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , який був накладений на підставіпостанови ВДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області №14096 від 24.10.2007 року, реєстраційний номер обтяження 5911389.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 20.06.2025 року.

Головуючий суддя С. С. Сас