ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1989/23 Номер провадження 22-ц/814/2779/25Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Білоцерківець Г.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2025 року, ухвалене суддею Максименко Л. В., повний текст рішення складений 31 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплового господарства «Гадячтеплоенерго» про визнання безпідставним нарахування оплати послуги з централізованого опалення місць загального користування, -

В С Т А Н О В И В:

09.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КПТГ «Гадячтеплоенерго» про визнання безпідставним нарахування оплати послуги з централізованого опалення місць загального користування, в якому просив суд: - визнати неправомірним дії КПТГ «Гадячтеплоенерго» щодо нарахування оплати в сумі 4 717,41 грн на опалення місць загального користування за опалювальний період з жовтня 2016 по квітень 2023, з них - 1918,44 грн - згідно постанови КМУ №630 від 20.07.2005 та Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року №359; 2 798,97 грн - згідно Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Постанови КМУ №830 від 21.08.2019 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315; - зобов`язати КПТГ «Гадячтеплоенерго» скасувати незаконно нараховану заборгованість по оплаті витрат за опалення місць загального користування теплової енергії по квартирі (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) в сумі 4 717,41 грн станом на квітень 2023 включно; - стягнути з КПТГ «Гадячтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 12 000 грн, а також сплачений ним судовий збір та витрати за оплату професійної правничої допомоги в сумі 2 500 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з 1993 ОСОБА_1 проживає в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 та є власником цієї квартири. Четвертий під`їзд вказаного будинку, включаючи усі в ньому квартири від АДРЕСА_2 , з вересня 2011 були відключені від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання. Він та інші власники квартир зазначеного під`їзду провели та встановили індивідуальне опалення. Проте, КПТГ «Гадячтеплоенерго», починаючи із листопада 2016 по квітень 2023 включно, нарахував йому 5 042,16 грн за опалення місць загального користування, в тому числі за відшкодування втрат теплової енергії трубопроводами, прокладеними у підвальному приміщенні. Позивач з цим не погоджується, оскільки не є абонентом (споживачем) вказаної послуги, договір №1-1-216-37 про надання послуг централізованого користування у багатоквартирних житлових будинках не підписував. Окрім того, у місцях загального користування під`їзду будинку, де він проживає, а саме у сходовій клітині, колясочній відсутні опалювальні елементи (регістри, радіатори, магістральні трубопроводи), про що було зазначено у акті обстеження місця загального користування 4 під`їзду, складеного комісією Виконавчого комітету Гадяцької міської ради 26.03.2018. Зазначає, що неправомірними діями відповідач задав йому моральної шкоди, так як було порушено нормальний спосіб життя, він нервував, погіршився його стан здоров`я, оскільки він є людиною похилого віку, у нього піднімався артеріальний тиск, турбувало серце і він вимушений був докладати зусилля для захисту своїх прав.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплового господарства «Гадячтеплоенерго» про визнання безпідставним нарахування оплати послуги з централізованого опалення місць загального користування залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у будинку, в якому знаходиться квартира позивача, відсутні прилади опалення місць загального користування, тому КПТГ «Гадячтеплоенерго» виконало розрахунки з втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі, які розподіляються рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, чи підключений цей мешканець до централізованого опалення, чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення. Доводи позивача про неправомірність дій КПТГ «Гадячтеплоенерго» щодо нарахування йому 4 717,41 грн на опалення місць загального користування за опалювальний період з жовтня 2016 по квітень 2023, з них - 1918,44 грн - згідно постанови КМУ №630 від 20.07.2005 та Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359; 2 798,97 грн - згідно Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Постанови КМУ №830 від 21.08.2019 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, не знайшли свого підтвердження в суді, тому суд першої інстанції визнав, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не є споживачем теплової енергії на опалення місць загального користування. Якщо б він був споживачем теплової енергії, то він би оплачував, а так як не є споживачем, то і оплату проводити не зобов`язаний. Соціальні служби дають роз`яснення, що позивач не є споживачем КПТГ «Гадячтеплоенерго» і тому не нараховують субсидії. З 01.09.2011 було складено акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання будинку АДРЕСА_3 , окрім цього складено довідку, яка видана ОСОБА_1 про комунальні платежі за підписом КП «Гадяч-тепло», ВУЖКГ, КПТГ «Гадячтеплоенерго», в якій зафіксовано відсутність боргів по сплаті за комунальні платежі. ОСОБА_1 як власником квартири АДРЕСА_4 та іншими власниками квартир ІV під`їзду було проведено та встановлено індивідуальне опалення. КПТГ «Гадячтеплоенерго», починаючи із листопада 2016 і по квітень 2023 включно, нарахував ОСОБА_1 до сплати суму 5 042,16 грн. При цьому, ОСОБА_1 не підписував договір №1-1-216-37 про надання послуг централізованого користування у багатоквартирних житлових будинках. Адміністрація КПТГ «Гадячтеплоенерго» дала відповідь на адвокатський запит про нарахування ОСОБА_1 плати за опалення місць загального користування та на загальнобудинкові потреби будинку, що припадає на квартиру АДРЕСА_2 , що заборгованість складає 4 717,41 грн. Офіційна відповідь по заборгованості на суму 4 717,41 грн, а по квитанціях (платіжках) заборгованість складає 5 042,16 грн. Також, 22.02.2018 ОСОБА_1 звертався до Виконавчого комітету Гадяцької міської ради, який є власником та засновником КПТГ «Гадячтеплоенерго», щодо встановлення факту наявності опалювальних приладів у місцях загального користування багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , на що Виконавчий комітет Гадяцької міської ради направив ОСОБА_1 акт обстеження місця загального користування під`їзду АДРЕСА_5 від 26.03.2017, складений комісією. У даному акті зазначено, що у місцях загального користування під`їзду АДРЕСА_6 (сходова клітина, колясочна), де проживає ОСОБА_1 , опалювальні елементи (регістри, радіатори, магістральні трубопроводи тощо) відсутні. Втрати теплової енергії помітно спостерігаються взимку з огляду на прибудинкову теплотрасу поруч із багатоквартирним будинком АДРЕСА_3 , що у свою чергу пояснює поведінку КПТГ «Гадячтеплоенерго» з приводу безпідставного нарахування оплати послуг з централізованого опалення місць загального користування.

У відзиві на апеляційну скаргу КПТГ «Гадячтеплоенерго» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання апеляційного суду 23.07.2025 не з`явився відповідач КПТГ «Гадячтеплоенерго», будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 17.06.2025 судової повістки про виклик до суду у цивільній справі в електронному вигляді у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 94), яка була доставлена до електронного кабінету відповідача. 21.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання КПТГ «Гадячтеплоенерго» про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 з 30.04.1993, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 30.04.1993 Відділом приватизації житла НГВУ «Полтаванафтогаз» (т.1 а.с. 8).

У вказаній квартирі позивач проживає та зареєстрований один, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Гадяцької міської ради №1796 від 15.03.2021 (т.1 а.с. 9).

Згідно акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГПВ від 01.09.2011, затвердженого рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО та ГВП виконавчого комітету Гадяцької міської ради, протокол №10 від 05.10.2011, квартира АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 , була відключена від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання (т.1 а.с. 12).

Заборгованості по комунальних платежах у ОСОБА_1 перед КП «Гадяч-житло», ВУЖКГ станом на 10.08.2011 не було та перед КПТГ «Гадячтеплоенерго» станом на 15.10.2011 не було, що підтверджується довідкою про комунальні платежі (т.1 а.с. 13).

Згідно акту обстеження місць загального користування під`їзду №4 багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 , складеного комісією Виконавчого комітету Гадяцької міської ради 26.03.2018, у місцях загального користування під`їзду будинку, де проживає позивач, а саме на сходовій клітині, колясочній відсутні опалювальні елементи (регістри, радіатори, магістральні трубопроводи тощо) (т.1 а.с. 26 зворот).

Матеріалами справи встановлено і з цим погодився суд першої інстанції, що КПТГ «Гадячтеплоенерго» надає комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та рішення Виконавчого комітету Гадяцької міської ради №308-1 від 27.12.2010 «Про визначення виконавця послуг з центрального опалення та постачання гарячої води» (т.1 а.с. 126).

Відповідно до повідомлень (квитанцій на оплату) КПТГ «Гадячтеплоенерго», направлених абоненту ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), про необхідність оплати послуг відповідача за опалення місць загального користування в опалювальні сезони з листопада 2016 по квітень 2023 включно, позивачу станом на квітень 2023 необхідно було сплатити за вказані послуги 5 042,16 грн (т.1 а.с. 16-22).

Про необхідність укладення договору на оплату послуг з центрального опалення місць загального користування позивач був повідомленій належним чином при затвердженні акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО та ГВП, що підтверджується протоколом засідання постійно діючої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО та ГВП від 05.10.2011 №10 (т.1 а.с. 72-74).

Відповідачем було підготовлено договір про надання централізованого опалення місць загального користування у багатоквартирному будинку №1-1-216-37 та направлено позивачу. Договір позивачем отриманий, про свідчить наявність його копії, доданої до позовної заяви позивачем. Таким чином, зобов`язання щодо укладання договору відповідач виконав повністю (т.1 а.с. 31-32).

Отже, про вказаний договір позивачу було достеменно відомо, але він не звертався до відповідача із письмово заявою про відмову від вказаних послуг чи неналежне їх надання.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що договір отримав, однак не підписав його.

Таким чином, відповідач здійснював надання вказаних послуг за адресою позивача, тому у позивача виник обов`язок по сплаті за надані послуги.

Згідно розрахунку витрат теплової енергії на опалення МЗК (т.1 а.с. 161-163), ОСОБА_1 проведено вказані нарахування за втрату теплової енергії трубопроводами, розташованими у підвальному приміщенні, а не за відсутніми опалювальними приладами на сходових клітинах, колясочній у під`їзді АДРЕСА_5 .

Таким чином, посилання позивача на акт обстеження місць загального користування під`їзду АДРЕСА_5 , складеного комісією Виконавчого комітету Гадяцької міської ради 26.03.2018, про відсутність місць загального користування, є безпідставним.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 як власник квартири АДРЕСА_2 , яка обладнана системою індивідуального опалення, зобов`язаний нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування.

Здійснюючи нарахування за теплову енергію, витрачену на опалення місць загального користування, відповідачем застосовано Методику, затверджену Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 №359 та Методику, затверджену Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, та застосовано тарифи на послуги з централізованого опалення для відповідної категорії споживачів.

Так, відповідними рішеннями Виконавчого комітету Гадяцької міської ради та розпорядженнями міського голови про початок та закінчення опалювального періоду з 10.10.2016 по 14.04.2023, були встановлені на території Гадяцької територіальної громади початок та закінчення опалювального періоду (т.1 а.с. 127-144).

Нарахування плати за опалення місць загального користування проведено позивачу з: 17.02.2019 - за тарифами, затвердженими рішенням Виконавчого комітету №55 від 24.01.2019, яким встановлено тариф на послуги з централізованого опалення для населення на рівні 1556,95 грн за Гкал (з ПДВ); з 01.10.2020 - за тарифами, затвердженими рішенням Виконавчого комітету №425 від 20.09.2020, яким встановлено тариф на послуги централізованого опалення для населення па рівні - 1547,34 грн за Гкал в ПДВ; з 01.10.2021 - за тарифами, затвердженими рішенням Виконавчого комітету №529 від 22.10.2021, яким встановлено тариф на послуги централізованого опалення для населення на рівні - 1547,34 грн за Гкал з ПДВ; з 01.10.2022 - за тарифами, затвердженими рішенням Виконавчого комітету №417 від 23.09.2022, яким встановлено тариф на послуги з централізованого опалення для населення на рівні - 1547,34 грн за Гкал з ПДВ (т.1 а.с. 145-157).

Факт постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_3 , де проживає позивач, підтверджується актами зняття показників лічильника (т.1 а.с. 75-125).

Судом першої інстанції перевірено та встановлено, що відповідачу нарахування за надану комунальну послугу проводилося відповідно до тарифів на теплову енергію, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакціях різних періодів), Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.08.2021 №1022), Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 №359 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України від 27.11.2006 №123/13111, та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 28.12.2018 №315.

Згідно розрахунків відповідача КПТГ «Гадячтеплоенерго», ОСОБА_1 має заборгованість по оплаті за опалення МЗК будинку в опалювальні періоди 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022 та 2022/2023 станом на 01.07.2023 всього у розмірі 4 717,41 грн (т.1 а.с. 161-165).

Позивач не спростував належними і допустимими доказами розмір нарахувань за опалення МЗК. Заперечуючи суму здійснених позивачем нарахувань, позивач не надав суду власного розрахунку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу ОСОБА_1 як співвласнику місць загального користування в багатоповерховому будинку проведено нарахування за опалення місць загального користування відповідно до закону за показником вузла комерційного обліку.

Оскільки житло позивача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, а тому підстави для визнання дій відповідача щодо нарахування плати за опалення місць загального користування незаконними та скасування позивачу заборгованості за опалення МЗК, відсутні.

На підставі наказу КПТГ «Гадячтеплоенерго» №108 від 30.12.2021 та додатку №1 до нього, плата за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента послуги з постачання теплової енергії для споживачів будівлі, яких оснащені вузлами комерційного обліку, становить 33,64 грн (з ПДВ).

Згідно розрахунку КПТГ «Гадячтеплоенерго» заборгованість позивача за абонентське обслуговування станом на 01.07.2023 становить 324,75 грн.

Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед КПТГ «Гадячтеплоенерго» визначається як сума заборгованості за послуги теплопостачання 4 717,41 грн та заборгованості з оплати за абонентське обслуговування - 324,75 грн і відповідно становить 5 042,16 грн, що відображено в платіжному документі, направленому споживачеві за квітень 2023.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, ст. 382 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання та зобов`язані брати участь у загальних витратах на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Отже, співвласники житлового будинку повинні брати участь у витратах на його утримання пропорційно до своєї частки у будинку. Відключення від централізованого опалення не є підставою для звільнення від такої участі. Таким чином, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла.

Відповідно до пункту 18 зазначених Правил, споживач зобов`язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У частині першій статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондується його обов`язок, визначений у пункті 5 частини 2 статті 7 Закону, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Так як законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до наведених норм закону суд констатує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, споживач зобов`язаний був укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти з споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Відповідно до ч.6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Пунктом 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).

Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі Правила №630 в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (далі МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 №359 (втратив чинність 25.01.2019) було затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення (надалі Методика 359), згідно якої були проведено розрахунок використання теплової енергії на опалення місць загального користування, яка припадає на квартиру АДРЕСА_7 .

Згідно п.2.1.4 Методики 359, у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами, наведеними в пункті 2.1. Загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК визначається за формулою Qмзк= SQ мзк+ Qвтр., де SQмзк - кількість теплової енергії на опалення окремого к-того приміщення МЗК, Гкал; Qвтр - утрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (розраховується за СНиП 2.04.05-91 «Отопление, вентиляция и кондиционирование», Приложение 12, 1991г.

Нарахування плати за опалення МЗК проведено за формулою, передбаченою п.2.1.4 Методики. Ця формула складається з двох частин. Отже, якщо послуга на опалення окремого приміщення місць загального користування не надається, то залишається друга частина формули втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.09.2018 у справі №703/58/16-ц.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 були затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії в новій редакції (далі Правила).

Відповідно до п. 33 Правил, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.

За змістом пункту 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Таким чином, співвласники квартир, згідно вказаних Правил, у багатоквартирному будинку повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення (відокремлення) окремих квартир такого будинку від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).

Ця Методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів.

У ч.2 Методики зазначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень;

Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

Відповідно до розділу ІІІ Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20%; двоповерхова - 18%; триповерхова - 16%; чотириповерхова - 14%; п`ятиповерхова - 12%; шестиповерхова та вище -10%.

Для визначення обсягів використання теплової енергії в приміщеннях споживачів, які обладнані індивідуальним опаленням у будинках переважно використовується спрощений метод, згідно пункту 8 розділу IV Методики розподілу у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування (вестибюля, загальних коридорів, сходових клітин тощо) та допоміжних приміщень (колясочних, комор, сміттєкамер, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних приміщень) та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 будівлі/будинку - 25%; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20%; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15%; для будівель/будинків комбінованої поверховості відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.

Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.

Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки.

Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.

Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №357/4664/15-ц від 20.11.2019.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок, та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі №311/3489/18.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчим органом відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями, виходячи із кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами.

Нарахування плати за опалення місць загального користування проведено за тарифами, затвердженими Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 09.06.2016 №1101, які становили 1294,01 грн за Гкал (з ПДВ).

Пунктом 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Згідно п. 33 Правил надання послуг з постачання теплової енергії передбачена щомісячна плата за абонентське обслуговування.

Абонентська плата включає такі витрати: здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами (зняття показів теплового лічильника, розподіл спожитих Гкал між абонентами; друк інформаційних повідомлень), оплата банківських послуг, нарахування та стягнення плати за спожиті послуги; заробітна плата обслуговуючого персоналу та нарахування єдиного соціального внеску на зарплату; обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку теплової енергії (у разі їх наявності), господарські витрати (електроенергія, заправка картриджів, обслуговування комп`ютерів, канцелярські витрати, надання різних довідок).

Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання.

Плата за абонентське обслуговування затверджується внутрішнім наказом по підприємству та визначається виконавцем комунальних послуг за їх фактичними витратами у розрахунку на 1 абонента/місяць. Тобто, плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставляється як окремий платіж.

Згідно з Постановою Кабінету України «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами» від 21.08.2019 №808, держава регулює її граничний рівень, який з 01.12.2022 становить 39,47 грн на 1 абонента в місяць.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є: - визнання неправомірними дії КПТГ «Гадячтеплоенерго» щодо нарахування оплати в сумі 4 717,41 грн на опалення місць загального користування за опалювальний період з жовтня 2016по квітень 2023, з них - 1918,44 грн - згідно постанови КМУ №630 від 20.07.2005 та Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року №359; 2 798,97 грн - згідно Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Постанови КМУ №830 від 21.08.2019 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315; - зобов`язання КПТГ «Гадячтеплоенерго» скасувати незаконно нараховану заборгованість по оплаті витрат за опалення місць загального користування теплової енергії по квартирі (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) в сумі 4 717,41 грн станом на квітень 2023 включно; - стягнення з КПТГ «Гадячтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 12 000 грн.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу нарахування плати з централізованого опалення місць загального користування постачання теплової енергії , які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 №359 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України від 27.11.2006 №123/13111 та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 28.12.2018 №315.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2 Методики).

Відповідно до пункту 12 вказаних Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Методики встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку лише у разі, якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики.

З наведеного вбачається, що для споживачів послуг з централізованого опалення квартири кількість спожитої теплової енергії для її оплати визначається згідно з пунктом 12 Правил, а для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати визначається згідно з пунктами 2.1.-2.2. Методики.

Аналогічні положення передбачені Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 28.12.2018 №315.

Згідно матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, квартира АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 , знаходиться у багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 . У будинку діє внутрішньо будинкова система централізованого опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув`язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку. У вказаній квартирі встановлено індивідуальне опалення ( а.с. 12-13, 72-74).

Крім того, згідно матеріалів справи вбачається, що у будинку АДРЕСА_3 , у під`їзді №1 у квартирах АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , у під`їзді АДРЕСА_8 у квартирі АДРЕСА_10 , у під`їзді АДРЕСА_6 у квартирах АДРЕСА_4 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 та АДРЕСА_3 , у під`їзді АДРЕСА_14 у квартирі АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , у під`їзді № НОМЕР_2 у квартирі АДРЕСА_17 та АДРЕСА_18 встановлено індивідуальне опалення, в інших квартирах будинку централізоване опалення (т.1 а.с. 70-71). При цьому, вказаний будинок у встановленому законодавством порядку не відключений від внутрішньобудинкової системи теплопостачання та в ньому не встановлено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування.

З набранням чинності 02.08.2017 Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», у Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення внесені зміни, які діють з 30.08.2017, та за своїм змістом деталізують положення, зокрема, статті 10 вказаного Закону.

Так, згідно з пунктом 2 частини другої, частини шостої статті 10 Закону, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Відповідно, попередню редакцію пункту 12 Правил доповнено частиною третьою, в якій зазначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Водночас відповідно до пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, яка затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Методика розрахунку №359, за якою відповідачу обраховано розмір щомісячної оплати, зберігала чинність на момент проведення нарахування заборгованості та діяла до 25.01.2019, коли набрала чинності Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 22.11.2018 №315.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначалася згідно Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 №359 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України від 27.11.2006 №123/13111, та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 28.12.2018 №315.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачу плати за опалення місць загального користування.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 159/6776/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є споживачем теплової енергії на опалення місць загального користування, є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено, що КПТГ «Гадячтеплоенерго» надає послуги з теплопостачання місць загального користування, позивач ОСОБА_1 від користування послугами не відмовився, а фактично такими користувався і користується. Отже, ОСОБА_1 як власник квартири багатоквартирного будинку повинен брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла.

При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що про необхідність укладення договору на оплату послуг з центрального опалення місць загального користування позивач був повідомленій належним чином при затвердженні акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО та ГВП, що підтверджується протоколом засідання постійно діючої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО та ГВП від 05.10.2011 №10 (т.1 а.с. 72-74). Відповідачем було підготовлено договір про надання централізованого опалення місць загального користування у багатоквартирному будинку №1-1-216-37 та направлено позивачу. Договір позивачем отриманий, про свідчить наявність його копії, доданої до позовної заяви позивачем. Таким чином, зобов`язання щодо укладання договору відповідач виконав повністю. Отже, про вказаний договір позивачу було достеменно відомо, але він не звертався до відповідача із письмово заявою про відмову від вказаних послуг чи неналежне їх надання. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що договір отримав, однак не підписав його.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки квартира АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , знаходиться у багатоквартирному будинку, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною, він зобов`язана нести витрати з теплопостачання, утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25.03.2024 у справі №462/1232/23 .

Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, фактично не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, які були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов