Справа № 308/5137/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 липня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачука О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкаря В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, який мотивує тим, що 25.1.2021 року Закарпатським апеляційним судом було залишено без змін рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.3.2021 року у справі № 308/12281/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивачка продовжувала мешкати з колишнім чоловіком в одному будинку, який належить їй на праві приватної власності, разом з донькою та неодноразово піддавалась домашньому насильству з боку колишнього чоловіка.

Так, 04.07.2021 року близько 01 год. 50 хв. Угрин ВМ. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_1 , в ході якої ображав останню нецензурними словами, голосно кричав, чим вчинив психологічне насильство, в результаті даної події постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.08.2021 року у справі № 308/9685/21 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

19.10.2021 року о 23 год. 40 хв. ОСОБА_2 повернувся додому в нетверезому стані. Позивачка в той час спала закрившись в себе в кімнаті. ОСОБА_2 пішов у кімнату доньки і голосно кричав 2-3 години, ображав нецензурною лайкою доньку та висловлювався нецензурною лайкою в її адресу, а також світив телефоном в обличчя, питав де мати, оскільки у неї зачинені двері, а також до третьої години ночі принижував доньку та позивачку.

Після звернення позивачки до поліції було сакладено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 КУпАП, в результаті чого постановою Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області від 17.01.2022 року у справі № 308/15241/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Після чергового прояву домашнього насильства позивачка була вимушена змінити місце проживання та разом з донькою переїхати до орендованого житла.

23.10.2021 року позивачкою було укладено договір оренди житлового приміщення, відповідно до якого сума оренди складає 6000 грн. за місяць та з терміном оренди до серпня 2022 року.

Обгрунтовуючи заявлений позов позивач зазначає, що відповідач неодноразово вчиняв сварки, під час яких кричав та принижував позивачку, тобто, дії відповідача спричиняють позивачці моральну шкоду, так як вона переживає за своє життя та здоров`я, несе додаткові витрати для організації свого звичного життя, переживає незаслужені приниження. Після таких сварок вона та її донька перебувають у постійному напруженні і страху. Вважає, що через дії відповідача вона вимушена нести витрати по оренді житла, а також вважає, що їй та її доньці необхідна консультація психолога для відновлення їхнього емоційного стану. А тому просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн., та матеріальну шкоду у розмірі 60000,00 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

У судовому засіданні, яке відбулося 19.08.2024 року позивачка позовні вимоги підтримала. Пояснила, що позивач постійно застосовував відносно неї психологічне матеріальне та фізичне насильство ображав її, принижував, перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. Також застосовував відносно неї фізичне насильство, була постійно в побоях, однак, кримінальної справі відносно відповідача не порушувалося. Вказала, що у зв"язку з такими діями відповідача змушена була залишити місце проживання разом з донькою та орендувати квартиру. Насильство з боку відповідача відбувалося постійно , але не завжди зверталася в поліцію.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи суд доходить наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77-80 ЦПК України

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу(групи доказів).

Як встановлено судом, згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду від 16.08.2021 року у справі № 308/9685/21 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме в тому, що він 04.07.2021 року близько 01 год. 50 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_1 , в ході якої ображав останню нецензурними словами, чим вчинив психологічне насильство.

Також, згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.01.2022 року судом встановлено, що 19.10.2021 року о 23 год. 40 хв. ОСОБА_2 знаходячись за місцем свого проживання висловлювався нецензурною лайкою у бік своєї доньки ОСОБА_3 та дружини ОСОБА_1 , чим принизив їх честь та гідність, у зв`язку з чим вищевказаною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2022 року у справі № 308/15367/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме в тому, що 24.10.2021 року приблизно о 14 год. 50 хв. ОСОБА_2 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме: ображав її нецензурною лайкою, чіплявся за верхній одяг, погрожував фізичним насильством та розправою.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини.

З роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 30 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що особі, яка має право на відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих внаслідок домашнього насильства, моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню, та не пов`язана з їх розміром. Порядок відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих унаслідок домашнього насильства, визначається Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачки у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на викладене, суд уважає обґрунтованою вимогу про відшкодування позивачці компенсації за завдану моральну шкоду, оскільки діями відповідачки було завдано моральну шкоду, яка полягала у спричиненні ОСОБА_1 душевних страждань, яких вона зазнала в результаті неправомірної протиправної поведінки ОСОБА_2 відносно неї, що встановлено постановами суду.

Разом з тим, позивачкою не доведено належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами завдання їй моральної шкоди на суму 30000,00 гривень. Суд враховує, що стороною позивача не було проведено експертизи з метою визначення розміру завданої позивачеві діями відповідача моральної шкоди та шкоди здоров"ю.

При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення позивача і не повинен призводити до її збагачення, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Також, як убачається з наданого позивачем договору оренди житлового приміщення від 23.10.2021 року, з ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_4 вказаний договір про оренду квартири за адресою: АДРЕСА_2 строком до 08.2022 року.

Позивач вказує, що укласти вказаний договір найму вона була змушена у зв"язку з неправомірними діями відповідача щодо неї, які унеможливили її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Такі твердження позивачки збігаються з датою вчинення відносно ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 неправомірних дій, які полягали у створенні нестерпних умов для проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме в тому, що ОСОБА_2 19.10.2021 року у нічний час доби протягом тривалого часу голосно кричав, висловлювався нецензурною лайкою на адресу дружини та доньки, що встановлено постановою Ужгородського міськрайонного суду від 17.01.2022 року у справі № 308/15241/21, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести: неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17 вказав, що протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Суд уважає, що позивачкою доведено факт необхідності здійснення частини витрат для оренди 23.10.2021 року квартири за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з неправомірними діями відповідача.

Разом з тим, суд констатує, що згідно з п. 2.3 договору оренди квартири підтверджується оплата лише першого щомісячного внеску за квартиру у розмірі 6000,00 грн., інших доказів понесених позивачкою витрат пов"язаних із орендою квартири, зокрема витрати за комунальні послуги по утриманню квартири відповідно до п.2.7 договору оренди та інші витрати пов"язані з утриманням орендованої квартири, позивачкою суду не надано.

Судом також враховано , що відповідно до п. 2.3 дослідженого договору оренди квартири за адресою: АДРЕСА_2 , від 23.10.2021 року позивачкою також було сплачено 6000, 00 грн. страхової суми , однак зважаючи на п.2.5 зазначеного договору, страхова сума повертається в момент виселення, а відтак позивачкою не надано доказів того , що зазначена сума в розмірі 6000, 00 грн. їй не повернута і підлягає відшкодуванню.

А тому, суд уважає, що вимога про відшкодування майнової шкоди підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача у відшкодування майнової шкоди слід стягнути суму в розмірі 6000,00 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Відповідно вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі вищенаведеного та керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 15,16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 18, 76, 81,82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 10000,00 (десять тисяч грн. 00 коп.) грн., матеріальну шкоду у розмірі 6000,00 (шість тисяч грн. 00 коп.) грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 992,40 (дев"ятсот дев"яносто дві грн. 40 коп.) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.А. Придачук