Справа № 169/463/25
Провадження № 2/169/333/25
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року селище Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого Тітівалова Р. К.

з участю

секретаря судового засідання Веремчук Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и в:

02 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Позов мотивований тим, що 08 січня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 3638798, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 8000 гривень на строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2.5% від залишку фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. Право вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу від 26 липня 2024 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Крім того, 04 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНКАСО ФІНАНС» (далі ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС») та ОСОБА_1 був укладений договір № -185524, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1000 гривень на строк 14 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0.5% від залишку фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. Право вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу від 07 березня 2023 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а 18 лютого 2025 року до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитних договорів у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 23224 гривень, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.

16 червня 2025 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач вказуючи, що позивач не надав первинних документів, які б підтверджували зарахування кредитних коштів, довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» не є належним доказом перерахунку кредитних коштів у сумі 8000 гривень на його картковий рахунок, просив відмовити в позові. Також зазначив, що він як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору, витрати позивача на правову допомогу в розмірі 13000 гривень є неспівмірними зі складністю цієї справи та ціною позову, у зв`язку з чим на підставі статті 137 ЦПК України просив зменшити розмір витрат на правову допомогу (а. с. 92-96).

25 червня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказав, що доводи відповідача про відсутність належних доказів, які б підтверджували зарахування кредитних коштів на його картковий рахунок, є безпідставними і спростовуються довідками ТОВ «Універсальні платіжні рішення», ТОВ «ФК «Елаєнс» і випискою по рахунку, яку позивач не має можливості надати суду і просить витребувати. Також зазначив, що ця справа не пов`язана з порушенням прав відповідача як учасника бойових дій і на нього не поширюється дія пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а твердження відповідача про неспівмірність розміру витрат позивача на правову допомогу є небгрунтованими (а. с. 102-106).

У судове засідання представник позивача не з`явився, 22 липня 2025 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без його участі (а. с. 139-140).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 122), про причини неявки суд не повідомляв.

Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Встановлено, що 08 січня 2022 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 3638798 (далі Договір), відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти (фінансовий кредит) в розмірі 8000 гривень на строк 30 днів шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача із використанням реквізитів електронного платіжного засобу зі сплатою процентів від суми позики у розмірі 6000 гривень, які нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом, базова процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом.

Пунктом 1.5.1 Договору передбачена комісія за надання кредиту в розмірі 1520 гривень, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово.

У пункті 1.4 Договору визначена дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 07 лютого 2022 року (а. с. 8-12).

Договір про споживчий кредит, Графік платежів за договором про споживчий кредит №3638798 від 08 січня 2022 року та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем об 11 годині 39 хвилин 08 січня 2022 року за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором W46805 (а. с. 14, 20).

На виконання умов Договору 08 січня 2022 року відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 8000 гривень шляхом перерахунку на його банківський рахунок № НОМЕР_1 (а. с. 20 на звороті)

Пунктом 2.2.3 Договору передбачено, що якщо визначена в пункті 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової), то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно пункту 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно пункту 1.6. Договору.

Пунктом 2.3.1.2 Договору передбачена пролонгація строку кредитування, зокрема згідно з пунктом 2.3.1.2 Договору Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 Договору.

У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

ТОВ «Мілоан», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконало.

Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З розрахунку ТОВ «Мілоан», видно, що заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 3638798 від 08 січня 2022 року становить 21920 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 8000 гривень, заборгованість за відсотками 12400 гривень, заборгованість з комісії 1520 гривень (а. с. 21).

Заборгованість розрахована відповідно до умов укладеного відповідачем кредитного договору станом на 23 лютого 2022 року включно:

8000 грн * 2.5 % / 100 % * 30 дн. = 6000 грн;

8000 грн * 5 % / 100 % * 16 дн. = 6400 грн;

6000 грн + 6400 грн = 12400 грн;

8000 грн * 19 % / 100 % = 1520 грн.

Також, 04 лютого 2022 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» договір позики № -185524, відповідно до умов якого отримав кредит в розмірі 1000 гривень. Строк дії договору 14 днів (до 18 лютого 2022 року), процентна ставка 180% річних (0,5% за один день користування грошовими коштами).

Договір позики підписаний електронними підписами сторін, зокрема, відповідача шляхом введення одноразового ідентифікатора Y5D9PG9N, який направлявся відповідачеві шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер НОМЕР_2 , який він вказував при реєстрації на сайті. Також у Договорі вказаний номер електронного платіжного засобу відповідача НОМЕР_3 .

До Договору позики № -185524 від 04 лютого 2022 року як Додаток № 1 додано Графік розрахунків, який також підписаний електронними підписами сторін (а. с. 38-39).

04 лютого 2022 року о 14:24:53 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі договору на переказ коштів ФК-П-20/08-08 від 20 серпня 2020 року, укладеного з ТОВ «ФК «ІНКАСА ФІНАНС», перерахувало кошти в сумі 1000 гривень на картку НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 135679849 (а. с. 106).

ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС», надавши відповідачу позику, свої зобов`язання за договором виконало.

З розрахунку ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС», видно, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № -185524 від 04 лютого 2022 року становить 1070 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 1000 гривень, заборгованість за відсотками 70 гривень (а. с. 108-114).

Відповідно до повідомлення Волинської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК» № БТ-8932 від 08 липня 2025 року на ім`я відповідача ОСОБА_1 у банку емітована платіжна картка НОМЕР_4 (рахунок № НОМЕР_5 ). Фінансовий номер ОСОБА_1 НОМЕР_6 (а. с. 123)

Із виписки по вказаному рахунку за період з 08 січня по 18 лютого 2022 року видно, що на картку відповідача 10 січня 2022 року були зараховані кошти в розмірі 8000 гривень, 04 лютого 2022 року 1000 гривень (а. с. 124-130).

Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «МІЛОАН», ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 виникли договірні зобов`язання, які випливають із вказаних вище кредитних договорів, ці договори є укладеними в письмовій формі відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитних договорів було досягнуто згоди відносно всіх їхніх істотних умов.

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З матеріалів справи видно, що 26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладений договір факторингу № 26-07/2024 (а. с. 23-25).

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «МІЛОАН» відступає за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287052895,25 гривень, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належать ТОВ «МІЛОАН», і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між ТОВ «МІЛОАН» та боржниками.

Відповідно до пункту 6.1.3 договору факторингу перехід від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прав вимоги заборгованості боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників для друку згідно Додатку №4, після чого ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

26 липня 2024 року уповноважені представники ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників для друку до договору факторингу №26-07/2024 від 26 липня 2024 року (а. с. 28 на звороті).

Згідно з Витягом з Додатку № 3 до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 3638798 від 08 січня 2022 року становить 21920 гривень (а. с. 29).

Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором №3638798 від 08 січня 2022 року, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 .

Окрім того, 07 березня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір факторингу № 07/03/23 (а. с. 49-51).

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «ІНКАСО ФІНАНС» відступає шляхом продажу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС», а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» до боржників, зазначених у Додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них права вимоги.

Згідно з Додатком № 1 до договору факторингу № 07/03/23 від 07 березня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № -185524 від 04 лютого 2022 року становить 1070 гривень (а. с. 52, 54).

18 лютого 2025 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», до якого перейшло право вимоги від ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС», уклало з ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» договір факторингу № 18-02/2025 (а. с. 55-58).

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступає шляхом продажу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» належні ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них права вимоги.

Згідно з Витягом з Додатку № 3 до договору № 18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_1 є в Реєстрі боржників в друкованому (підписаному) вигляді до договору за кредитним договором №-185524 від 04 лютого 2022 року і загальна сума його заборгованості становить 1304 гривні, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 1000 гривень, заборгованість за відсотками 304 гривні (а. с. 59).

Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором № -185524 від 04 лютого 2022 року, укладеним між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 .

Враховуючи, що відповідач фактично отримав кредитні кошти та використовував їх, що й було предметом укладених договорів, проте порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів, то суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом обох кредитів, що він фактично отримав і на час розгляду цієї справи не повернув, та відсотками за кредитним договором №3638798 від 08 січня 2022 року є підставними і підлягають до задоволення.

Проте, не можна погодитися із розміром нарахованих процентів за користування коштами за кредитним договором № -185524 від 04 лютого 2022 року, які позивач просив стягнути з відповідача, з таких підстав.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3, 9.13 Договору сума кредиту становить 1000 гривень, строк дії договору 14 днів (з 04 лютого 2022 року до 18 лютого 2022 включно), процентна ставка 0,5% на день (а. с. 5).

Виходячи із вказаних положень договору розмір процентів за користування кредитними коштами буде становити 70 гривень (1000 грн * 0.5 % / 100 % * 14 дн = 70 грн), які слід стягнути з відповідача.

Будь-які належні і допустимі докази на підтвердження продовження строку дії договору позики № -185524 в матеріалах справи відсутні

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зробила правовий висновок, що нарахування процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів є недопустимим. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Водночас слід звернути увагу на те, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду на вказане, нараховані кредитодавцем з 24 лютого 2022 року будь-які платежі, сплата яких передбачена договорами за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Доводи відповідача про відсутність належних доказів отримання ним кредитних коштів спростовуються листом Волинської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» від 08 липня 2025 року та випискою по рахунку (а. с. 123-130), аналіз яких у сукупності дає об`єктивні підстави для висновку, що картка № НОМЕР_4 належить відповідачу ОСОБА_1 і саме на неї він отримав кредитні кошти у розмірі 8000 гривень та 1000 гривень.

За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 3638798 від 08 січня 2022 року та договором позики № -185524 від 04 лютого 2022 року, оскільки останній порушив їхні умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме неповерненні кредитних коштів у визначений договором строк.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 13000 гривень позивач надав договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року, заявку на надання юридичної допомоги № 489 від 01 квітня 2025 року, витяг з Акту №9 про надання юридичної допомоги від 30 квітня 2025 року (а. с. 64-68).

Таким чином, позивачем підтверджений обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Всього адвокатом затрачено на надання правничої допомоги 15 годин, а загальна вартість виконаних робіт 13000 гривень.

Відповідач у відзиві на позов відповідно до положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки їхній розмір більш як на 50 % перевищує ціну позову, є неспівмірним із наданими позивачу адвокатом послугами та не відповідає критерію розумності.

Враховуючи, складність цієї справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг таких робіт (складання та подання до суду позовної заяви, відповіді на відзив, клопотання про витребування доказів), ціну позову та критерії реальності, розумності й співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу до 9000 гривень.

Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволений частково (98.99 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2397,93 гривень (2422.4 грн * 98.99 % / 100 % = 2397.93 грн) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8909.1 гривень (9000 грн * 98.99 % / 100 % = 8909.1 грн).

Твердження відповідача про те, що він як учасник бойових дій на підставі пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, є безпідставним, оскільки вказані положення закону можуть бути застосовні до учасників бойових дій виключно у справах, що пов`язані з порушенням їхніх прав саме як учасників бойових дій і стосуються їхнього правового чи соціального статусу, а не в кредитних правовідносинах, що має місце в цій справі.

Такі ж висновки щодо звільнення учасників бойових дій від сплати судового збору викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17.

Посилання відповідача у відзиві на ухвалу Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 567/79/23 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від зазначеного вище правового висновку є безпідставним, оскільки Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин для відступу від правового висновку та ухвалою від 11 вересня 2024 року повернула вказану справу на розгляд Третій судовій палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

На підставі викладеного, статей 512, 514, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1054, 1056-1 ЦК України та керуючись статтями 137, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 282, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3638798 від 08 січня 2022 року в розмірі 21920 (двадцять одна тисяча дев`ятсот двадцять) гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 8000 (вісім тисяч) гривень, за процентами за користування кредитними коштами 12400 (дванадцять тисяч чотириста) гривень, за комісією 1520 (одна тисяча п`ятсот двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором позики №-185524 від 04 лютого 2022 року в розмірі 1070 (одна тисяча сімдесят) гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 1000 (одна тисяча) гривень, за відсотками за користування кредитними коштами 70 (сімдесят) гривень.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8909 (вісім тисяч дев`ятсот дев`ять) гривень 10 (десять) копійок та судовий збір у розмірі 2397 (дві тисячі триста дев`яносто сім) гривень 93 (дев`яносто три) копійки.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», адреса місця знаходження: вулиця Гедройця Єжи, 6/521, місто Київ, .

Представник позивача: Пилипчук Сергій Валерійович, адреса місця знаходження: вулиця Б. Хмельницького, 19/59, місто Кам`янське, Дніпропетровська область, РНОКПП.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повне рішення складене 22 липня 2025 року.

Головуючий