Провадження №: 2/755/3729/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Лазоришин А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Муханова А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

у с т а н о в и в :

02.07.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 21.08.2014 року сторони у справі зареєстрували шлюб, який в подальшому був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2023 року. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В родині сторін були постійні сварки та бійки, у зв`язку із чим подружжя перестали проживати разом, оскільки позивач переїхав на проживання до своїх батьків. Свого сина позивач періодично забирав до себе, а з 2018 року дитина постійно проживає з батьком. Відповідачка дитину не відвідує, не цікавиться її життям та здоров`я. З метою убезпечити сина від агресії рф, позивач разом з дитиною у період березень 2022 - червень 2022 перебували у м. Львів, як внутрішньо переміщені особи. Відповідачка з сином не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться його життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не утримує. Весь час хлопчик проживає разом з батьком і перебуває на його повному утриманні. Відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості у його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Відповідачка не має постійного місця роботи. Відповідачка не має будь-якого спілкування з дитиною і позбавила сина будь-якого зв`язку із собою. Відповідачка не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання виховання позивач вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Отже, мати свідомо нехтує своїми обов`язками. З 2018 року дитина на постійній основі проживає з батьком, а відповідачка не приймає участі у вихованні та розвитку дитини. З 2018 року на ім`я позивача укладена декларація з лікарем на надання первинної медичної допомоги для дитини. Позивач відвідує навчальні заклади (садок, школу), здійснює повне забезпечення та супровід навчання дитини, відвідує всі організаційні заходи в школі (батьківські збори), а також шкільні розважальні заходи за участі дитини. При цьому, лікар-педіатр, класний керівник, інші вчителі та батьки однокласників не знають як виглядає матір хлопчика. У квартирі позивача створені всі належні умови для проживання та розвитку дитини, що підтверджується відповідним актом служби у справах дітей. У 2018 році стосовно відповідачки було відкрите кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України і протягом близько двох місяців вона перебувала під вартою. Наразі кримінальне провадження знаходиться на розгляді в суді і остаточного рішення суду не прийнято. Відповідачка веде асоціальний спосіб життя, має коло спілкування неблагонадійних осіб, які зловживають різними речовинами та вчиняють злочини. Відповідачка не працює, останні 3 роки в квартирі відповідачки не було електроенергії, яка була вимкнута за борги. Позивач вказує, що з таким способом життя, проживання дитини разом з матір`ю є неможливим, як і здійснення нею належного виховання дитини. Поведінка відповідачки у відношенні дітей є типовою та постійною. Так, відповідачка має старшу доньку, яка теж виховувалась без участі матері, тобто відповідачка не здійснювала виховання старшої доньки, яка була на повному вихованні батька, дідуся та бабусі. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. З метою повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Ухвалою суду від 08.07.2024 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Протокольною ухвалою суду від 08.10.2024 року задоволено заяву сторони позивача про виклик та допит свідків.

Ухвалою суду від 08.10.2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано письмовий висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав та витребувано інформацію від Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Ухвалою суду від 04.04.2025 року закрите підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

07.10.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка не визнає заявлених позовних вимог та вважає позовну заяву необґрунтованою. Відповідачка вказує, що позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів про те, що матір не займається вихованням та не цікавиться дитиною. Характеристика на дитину не містить доказів того, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Позивач не надав доказів тому, що мати нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться сином та негативно впливає на нього. Відповідачка вказує, що не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та лікарі-нарколога, не вживає наркотичні та алкогольні напої, працює, а тому відсутні підстави для позбавлення батьківських прав. Відповідачка зазначає, що дитина дійсно проживає з позивачем, оскільки про це між колишнім подружжям була усна домовленість, однак відповідачка не сподівалась, що позивач використає таку домовленість проти неї та звернеться із позовом про позбавлення батьківських прав. Відповідачка просить відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що вона є сусідкою і дальньою родичкою позивача. Свідок була вхожа в родину позивача та його батьків, знає їх. Коли народилась дитина в сім`ї почався розлад. Відповідачку свідок бачила пару разів, лише позивач займався зі своїм сином, дивився за ним, хлопчик гарно вчиться, а матір навіть на День Народження сина не приходила. Свідок ніколи не бачила щоб матір приходила до сина. Свідок вказує, що часто буває в квартирі позивача і його батьків, і жодного разу не бачила відповідачку, хоча проживає на одній сходовій клітині з позивачем та його батьками. Дитина весь час тільки з батьком та своєю бабусею і ніколи не згадує про свою маму.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що позивач є її сином, а відповідачка колишня невістка. Коли подружжя роз`їхалось позивач разом з дитиною стали проживати в квартирі свідка. Це сталось у 2018 році. На той час відповідачка ще спілкувалась зі своїм сином, але у 2109 році відповідачку ув`язнили і дитина повністю залишилась зі своїм батьком та свідком. Батько турбується про дитину, а відповідачка ніколи до дитини не приходила, не дзвонила, не турбувалась про сина. Свідок зазначає, що саме вона допомагає батьку з дитиною. Дитина добре вчиться, а мати ніколи не приходила до школи, навіть не прийшла до дитина на випускний у 4-му класі. Мати зовсім не цікавиться дитиною, не надає утримання, не сплачує аліменти. Дитина про свою матір ніколи не згадує. Приблизно 3-4 місяці тому відповідачка телефонувала, але дитина не схотіла з нею розмовляти. Хлопчик своєї матері не признає. Відповідачка проживає поруч, а до дитини не приходить. Дитині така мати не потрібна. Усім стосовно дитини займається тільки батько.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 суду показала, що проживає в одному будинку з позивачем, а відповідачку бачить на районі. Дитину свідок бачить тільки з батьком, який відводить хлопчика у школи, на гуртки та заняття англійською мовою тощо. Свідок ніколи не бачила відповідачку з дитиною. Часто бачить відповідачку на районі, але без дитини, ніколи відповідачку з дитиною не бачила. Родину позивача свідок знає десь 20 років. Відповідачка лише з початку трохи була з сином, а далі вже ні, хоча живе поруч.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що її дитина та син позивача навчаються разом у школі, тому позивача свідок знає, а відповідачку ніколи не бачила. Тільки батько водить дитину до школи та на всі шкільні заходи, а відповідачку свідок ніколи не бачила. Свідку навіть не відомо як виглядає мати дитини, хоча діти навчають у школі вже чотири роки.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 суду показала, що відповідачку вона не знає, ніколи її не бачила, а позивача знає, оскільки дитина свідка та син позивача разом навчаються у школі. За твердженням свідка, тільки батько та бабуся займаються дитиною, а матір дитина свідок ніколи не бачила. Питаннями занять, лікування тощо займається лише батько. Свідок жодного разу не чула від дитини про матір, ніякою участі у вихованні хлопчика матір не приймає. Тільки батько забезпечує дитину усім необхідним. Діти вже чотири роки навчаються у школі і за цей час свідок жодного разу матір дитини не бачила, в школу вона не приходить, дитиною не цікавиться.

Допит у якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в процесі судового розгляду було відкликано стороною позивача.

Положеннями ст. 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні суд заслухав думку дитини ОСОБА_4 , який зазначив, що живе з батьком, дідусем та бабусею. Хлопчик вважає, що його матір заслуговує на те аби бути позбавленою батьківських прав. Матір дуже рідко спілкувалась із ним, а востаннє хлопчик бачив свою матір два роки тому. Матір дзвонила телефоном і батько давав дитині слухавку, але сам ОСОБА_12 не хотів з нею розмовляти. Хлопчик зазначив, що не любить свою маму, вона лишала його одного в дома, а сама грала в ігрові автомати. Якщо матір позбавити батьківських прав, вона не заважатиме бачитись з друзями. В квартирі матері не було світла і хлопчику було страшно лишатись одному.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що відповідачка не спілкується з дитино, не проводить з сином часу, не цікавиться долею дитини, її навчанням, здоров`ям, нічого не знає про дитину, про її смаки та вподобання.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що з 2018 року разом з чоловіком вона не проживає, оскільки він пішов жити до своєї матері. При спільному проживанні чоловіку все не подобалось. Відповідачка вказує, що хлопчика вона народила вже у пізньому віці, це була бажана дитина. При цьому, позивач після народження дитини на 1 рік поїхав до Казахстану, а після повернення забирав дитину на вихідні. Водночас сама відповідачка весь час була з дитиною, навіть вимушена була брати дитину з собою на роботу. Так сталось, що на 30 днів відповідачка потрапила під варту, а потім запобіжний захід був змінений на домашній арешт. Суд триває вже 5 років. Домашній арешт було застосовано протягом 2019-2020 років. Сторони домовились, що у цей час позивач буде приводити дитину до відповідачки. Позивач забрав дитину на проживання до себе коли відповідачка потрапила в слідчий ізолятор. Перебуваючи під домашнім арештом відповідачка працювати не могла, тож син жив у батька і останній час від часу приводив дитину до неї. В подальшому відповідачка передала документи дитини позивачу, оскільки останній мав намір поїхати з дитиною на море, а після цього позивач ні документів, ні дитину не віддав, став маніпулювати тим, що у відповідачки немає грошей, перестав брати телефонну слухавку. Відповідачка вказує, що вчиняла дії аби спілкуватись з дитиною, сиділа на лавочці під під`їздом, чекала поки вийде син, була і в школі, але вчителька заборонила їй спілкуватись з хлопчиком. Сам ОСОБА_12 прохав матір піти, говорячи, що в нього будуть проблеми. До органу піки та піклування відповідачка не зверталась. Світло в квартирі відповідачки було вимкнене за борги, але на теперішній час всі борги погашені і умови проживання в квартирі нормальні. Позивач пропонував відповідачці добровільно відмовитись від сина, але вона відмовилась. На думку відповідачки, позивач має у планах виїхати за кордон, тому подав такий позов. На теперішній час відповідачка працює неофіційно на реалізатором на ринку та отримує 1500-2000 грн. на день. Відповідачка стверджує, що писала, дзвонила, купляла для дитини речі, але батько сказав, що вони йому не потрібні. Дитина до теперішнього часу прописана в квартирі відповідачки. Сам хлопчик казав, що батько і бабуся не дають йому спілкуватись з матір`ю. Відповідачка зазначає, що хоче бачитись з сином, сумує за ним, а позивач лише кричить на відповідачку, проганяє її, виявляє агресію. Участі в утриманні сина відповідачка не приймає, оскільки батько дитини нічого від неї не бере. Відповідачка зазначає, що на початку агресії рф зверталась до соціальної служби, оскільки батько з дитиною виїхали з м. Києва. Там запропонували психологічну допомогу, видали продукти, дали візитівку психолога, однак до психолога відповідачка так і не звернулась. Відповідачка стверджує, що в її квартирі не було світла лише 30 хвилин. В квартирі батька є плазмовий телевізор, ноутбук, тому дитині не цікаво в квартирі матері. Також відповідачка стверджує, що ніколи не лишала дитину саму вдома, а такі посилання дитини є навіюванням батька. Стосовно вирішення питань пов`язаних з дитиною до суду відповідачка не зверталась. За твердженням відповідачки, батько та бабуся не дають їй спілкуватись сином. Відповідачка зазначає, що знає все про свого сина, які іграшки він полюбляє, які блюда йому подобаються, знає педіатра, знає про всі хвороби дитини тощо, хоче бачитись з дитиною, спілкуватись із нею, приймати участь у вихованні сина. Відповідачка просить не позбавляти її батьківських прав, оскільки любить дитину і для неї таке рішення суду буде ударом.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що сторони у справі перебували в шлюбі, потім розлучились і після розлучення дитина проживає разом з батьком, який виховує, утримує дитину, умови проживання дитини в квартирі належні. Мати дитини проживає окремо, але її житло знаходиться неподалік від квартири, в якій проживає дитина з батьком. На комісії відповідачка була проти позбавлення її батьківських прав, але доказів виховання та утримання дитини не надала. На комісії також була присутня дитина. Хлопчик зазначив, що мати тривалий час з ним не спілкується, не цікавиться ним і він хоче жити з батьком. За таких обставин було затверджено висновок, за яким орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити відповідачку батьківських прав. Після проведення комісії відповідачка з жодними питаннями до служби у справах дітей не зверталась. Представник вказує, що відповідачка мала всі права та можливості, але зв`язку з дитиною не налагодила. Доказів всім її посиланням у матеріалах справи немає, а тому представник підтримує висновок органу опіки та піклування і вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків та думку дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2014 року сторони у справі зареєстрували шлюб, який розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2023 року у справі №755/5721/23 (а.с. 8-10).

Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Відповідно до акту обстеження умов проживання №54 від 15.05.2024 року, в квартирі АДРЕСА_1 проживають: позивач, його син ОСОБА_4 , бабуся ОСОБА_6 та дідусь ОСОБА_14 . Умови проживання добрі, в квартирі проведено ремонт, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, побут родини організовано, дотримано санітарно-гігієнічних умов проживання. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: облаштовано куточок для розваг і навчання, стіл для занять, окреме ліжко для сну, розвиваючі іграшки, книги, одяг та взуття в достатній кількості. Стосунки, традиції сім`ї: дружні, спільний відпочином, прогулянки, розваги (а.с. 13).

За змістом характеристики на дитину СЗШ І-ІІІ №224 Дніпровського району м. Києва від 10.05.2024 року: ОСОБА_15 навчається в СЗШ №224 з 01.09.2021 року. На кінець третього року навчання має високий рівень навчальних досягнень. На уроках ОСОБА_15 активно працює, виявляє старанність в навчанні, працює зосереджено, проявляє самостійність в роботі, співпрацює з іншими дітьми; виконує правила поведінки під час уроку, гри, відпочинку, бере відповідальність за свої дії. З усіх навчальних предметів полюбляє уроки математики, літературного читання та фізкультури, на яких він відчуває себе впевнено. ОСОБА_12 добре співпрацює в парі, в групі. Дуже товариський, має друзів серед однокласників, завжди знаходить з ними спільну мову. Діти поважають ОСОБА_12 , прислухаються до його думок. Під час перерв учень завжди активний, жвавий, толерантний в стосунках з однокласниками. ОСОБА_15 приходить до школи завжди вчасно, має охайний вигляд, він забезпечений всім необхідним шкільним приладдям, матеріалами, які необхідні для навчання в школі. Вихованням і розвитком сина займається тато. Велику допомогу у виконанні домашніх завдань та всебічному розвитку дитини надає бабуся. У післяурочний час вона супроводжує онука на заняття гуртка англійської мови та під час прогулянок. У вихідні ОСОБА_12 разом з бабусею і дідусем відвідують парки, разом проводять вільний час. За три роки навчання сина мати жодного разу не була в школі і не цікавилась його навчанням. Вона проживає окремо і не бере участі у вихованні сина (а.с. 14).

За змістом додатку до характеристики від 21.06.2024 року: Хлопчик має чудові здібності до навчання. На уроках працює старанно, гарно засвоює навчальний матеріал. Велику увагу вихованню та розвитку ОСОБА_12 приділяє тато ОСОБА_3 . Весь вільний від роботи час він проводить разом з сином. Якщо ОСОБА_12 захворів, консультується у педіатра, повідомляє класному керівнику про причину відсутності дитини в школі. Тато ОСОБА_12 присутній на всіх батьківських зборах, активно відвідує загальношкільні та класні заходи. Фактично він сам опікується сином, бо мама ОСОБА_12 проживає окремо і не бере участі у вихованні сина. За три роки навчання дитини мама жодного разу не комунікувала з класним керівником і не цікавилася результатами навчання ОСОБА_4 (а.с. 18).

Згідно декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 09.10.2023 року стосовно пацієнта ОСОБА_4 , законним представником та довіреною особою пацієнта значиться ОСОБА_3 (а.с. 15).

Із матеріалів справи убачається, що 20.04.2022 року позивач та дитина були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16-17).

21.11.2024 року до суду надійшла відповідь Управління превентивної діяльності ГУ НП у м. Києві, в якій зазначено, що відповідно до єдиної інформаційної системи МВС України встановлено, що ОСОБА_2 значиться як особа, якій: 11.10.2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України та обрано міру запобіжного заходу - тримання під вартою. Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.11.2019 року звільнена з СІЗО під цілодобовий домашній арешт.; 21.12.2019 року кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_2 направлено з обвинувальним актом до суду; рішення суду відсутнє. Відомості про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не обліковуються. За період 01.01.2018 по 01.06.2024 до ГУ НП у м. Києві надходило 15 звернень стосовно ОСОБА_2 : 1) 07.12.2019 року о 11.40 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_16 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 сестра ОСОБА_2 нанесла заявнику тілесні ушкодження в область голови; 2) 07.12.2019 року о 15.59 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_17 про те, що сестра ОСОБА_2 є наркозалежною, привела додому невідомих осіб та не пускає до квартири батька, попередньо побили його (останньому наклали шви); 3) 07.12.2019 року о 16.20 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_17 про те, що сестра ОСОБА_2 є наркозалежною, привела додому невідомих осіб та не пускає до квартири батька, попередньо побили його (останньому наклали шви); 4) 07.12.2019 року о 23.17 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_16 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 побила сестра ОСОБА_2 , намагалася зарубати, а також зачинилася в квартирі з невідомими особами та не пускає; 5) 17.12.2019 року о 01.35 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_18 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_16 вдарив ножом знайому ОСОБА_2 в око та розбив голову заявнику; 6) 17.12.2019 року о 02.58 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від закладів охорони здоров`я про те, що ОСОБА_2 надавалась медична допомога, оскільки останню побив брат; 7) 17.12.2019 року о 02.38 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_2 викрала паспорт, трудову книжку, а також посвідчення водія, яке підпалила та пошкодженим приклеїла на вхідні двері; 8) 17.12.2019 року о 06.39 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_16 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 сестра ОСОБА_2 не впускає додому; 9) 17.12.2019 року о 06.50 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_16 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 сестра ОСОБА_2 не впускає додому; 10) 17.12.2019 року о 07.00 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_16 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 сестра ОСОБА_2 не впускає додому; 11) 17.12.2019 року о 07.13 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_16 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 сестра ОСОБА_2 не впускає додому; 12) 17.12.2019 року о 07.25 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_16 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 сестра ОСОБА_2 не впускає додому; 13) 17.12.2019 року о 07.33 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_16 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 сестра ОСОБА_2 не впускає додому; 14) 17.12.2019 року о 08.42 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_16 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 сестра ОСОБА_2 не впускає додому; 15) 20.02.2024 року о 17.27 до управління поліції надійшла заява ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нанесла їй тілесні ушкодження. Крім того, в період 01.01.2018 по 01.06.2024 на спецлінію «102» надходило 25 звернень за адресою: АДРЕСА_3 : 1) 06.02.2019 року о 22.10 год. по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 заявницю б`є її неадекватний чоловік; 2) 22.11.2019 о 21.30 по спецлінії «102» надійшло повідомлення від мешканця кв. АДРЕСА_4 про те, що сусід з квартири АДРЕСА_5 кричить, що вб`є сестру, чутно крики; 3) 07.12.2019 року о 11.25 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 остання перебуває на домашньому арешті та їй погрожує її брат з ножом, а також вдарив її подругу. ОСОБА_2 зачинилась у кімнаті та очікує наряд поліції; 4) 07.12.2019 року о 11.40 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 в кімнату ломиться брат в стані алкогольного сп`яніння та погрожує розправою; 5) 07.12.2019 року о 11.59 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 в кімнату з ножом ломиться брат, просить прискорити поліцію; 6) 07.12.2019 року о 12.44 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від органів охорони здоров`я про те, що за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_16 вдарила сестра по голові сокирою (втратив свідомість); 7) 07.12.2019 року о 13.19 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 хуліганить брат, погрожує ножом; 8) 07.12.2019 року о 14.40 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 брат сокирою пошкодив речі та майно; 9) 07.12.2019 року о 20.43 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 брат сокирою вибиває двері та остання зачинилася у кімнаті; 10) 07.12.2019 року о 20.44 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 додому повернувся брат в стані алкогольного сп`яніння та вибиває двері сокирою; 11) 07.12.2019 року о 20.47 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 брат привів сторонніх осіб до квартири та вибиває двері до кімнати; 12) 07.12.2019 року о 23.14 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 невідомі чоловіки вибивають двері, мають при собі ножі та сокиру; 13) 17.12.2019 року о 00.59 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_17 про те, що над свекром ОСОБА_16 вчиняє домашнє насильство його сестра із співмешканцем; 14) 17.12.2019 року о 01.41 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_17 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 свекра ОСОБА_16 б`є сестра із співмешканцем; 15) 17.12.2019 року о 01.45 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_18 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_16 розбив йому голову; 16) 17.12.2019 року о 01.50 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_18 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_16 розбив йому голову та ломиться до кімнати із монтировкою; 17) 17.12.2019 року о 01.59 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_18 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 дівчина стікає кров`ю, оскільки ОСОБА_16 вдарив її ножом в око та розбив голову заявнику; 18) 17.12.2019 року о 01.59 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від закладу охорони здоров`я про те, що за адресою: АДРЕСА_3 двоє потерпілих, яким нанесені тілесні ушкодження та ножові поранення. Бригада швидкої медичної допомоги не може зайти до квартири через агресивного чоловіка; 19) 17.12.2019 року о 02.08 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від закладу охорони здоров`я про те, що за адресою: АДРЕСА_3 двоє потерпілих з ножовим пораненням та в квартирі агресивний чоловік; 20) 17.12.2019 року о 02.48 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від закладу охорони здоров`я про те, що за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_18 наніс тілесні ушкодження та ножове поранення ОСОБА_16 ; 21) 17.12.2019 року о 11.44 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 стукає в двері брат ОСОБА_16 , який вчора наніс їй тілесні ушкодження; 22) 17.12.2019 року о 14.00 год. надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 брат ОСОБА_16 наніс їй тілесні ушкодження та завдав фізичного болю; 23) 23.02.2023 року о 00.27 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 знайомий ОСОБА_21 телефонує їй, погрожує фізичною розправою та повідомив, що зараз до неї приїде; 24) 23.02.2023 року о 00.37 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 знайомий ОСОБА_21 телефонує та погрожує фізичною розправою; 25) 30.05.2024 року о 18.47 год. надійшло повідомлення по спецлінії «102» від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 повернувшись додому виявила відсутність пральної машини. Двері до квартири були зачинені, підозрює племінника ОСОБА_22 , який має ключі (а.с. 69-74).

Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За змістом висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.12.2024 року: Комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в червні 2023 року, хоча стосунки між ними були припинені на багато раніше. З 2018 року малолітній ОСОБА_12 постійно проживає з батьком ОСОБА_3 , який самостійно займається його вихованням та утриманням. На даний час родина мешкає за адресою: АДРЕСА_6 . В квартирі створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Мати дитини, ОСОБА_23 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , була присутня на комісії та повідомила, що вона проти позбавлення її батьківських прав, бажає спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні та утриманні, але будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні чи утриманні сина не надала. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини був присутній малолітній ОСОБА_15 , 2015 р.н., який повідомив, що мати тривалий час не спілкується з ним, не цікавиться його життям, навчанням. Малолітній зазначив, що він і надалі бажає проживати з батьком. Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи думку дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що вона ухилилась від виховання та утримання дитини (а.с. 91-92).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ст. 150 СК України).

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько/мати не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.

Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) зазначив про те, що якщо батько/мати не підтримують стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

Разом з цим, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається: "хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Суд також зазначає, що, в разі якщо встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розрив такого зв`язку (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 61). Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви №39221/98 і №41963/98, п. 148, ECHR 2000-VIII).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)).

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення та заперечення учасників справи, показання свідків, враховуючи поведінку відповідача, яка протягом усього часу розгляду справи заперечувала проти задоволення позову, наводячи доводи та обґрунтування своєї позиції, і керуючись чинним сімейним законодавством України, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано достатньо доказів для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Враховуючи конкретні обставини справи, приймаючи до уваги вказані вище роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, суд вважає за доцільне, з метою дотримання інтересів малолітньої дитини, відмовити у задоволенні позову, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

У цій справі суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав без надання їй можливості змінити свою поведінку, як і відсутня гостра соціальна необхідність в цьому, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих матері щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Стороною позивача не надано доказів, що відповідачка є тією особою, яка не може змінити власного ставлення до виховання дитини, а тому розрив з сімейних відносин між матір`ю та сином не відповідатиме інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, носить рекомендаційний характер, та не містить однозначних та виключних обставин, які б вказували на наявність достатніх законних підстав для застосування відносно відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав і свідчили б та об`єктивно характеризували відповідачку як особу, яка не може зміни власної поведінки по відношенню до дитини.

Крім того, у цьому висновку зазначено, що орган опіки та піклування вважає «за можливе» позбавити матір батьківських прав, без зазначення саме про «доцільність» застосування такого заходу.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство по відношенню до неї.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідачки брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, а також з огляду на відсутність даних про те, що відповідачка притягувалась до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову та попередження матері про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини.

Судом встановлено, що відповідачка не втратила інтересу до участі у вихованні дитини, адже приймала участь на комісії з захисту прав дітей та в суді послідовно заперечуючи проти задоволення позову та наводячи свої аргументи, а тому суд дійшов висновку про недоведеність необхідності застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані позивач, ані орган опіки та піклування належно не аргументували.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, неврахування судом думки малолітньої дитини, щодо позбавлення її матері батьківських прав є виправданим з огляду на її малолітній вік. Бажання дитини проживати з батьком, не є підставою для позбавлення матері батьківських прав. Крім того, у даній справі, спору щодо місця проживання дитини немає, дитина проживає з батьком і мати не вимагає її повернення на проживання до неї, зазначаючи лише про те, що має бажання бачитись з дитиною, спілкуватись з нею та приймати участь у вихованні сина.

Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею.

Особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини.

Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Позивач при розгляді спору не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення матері батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини.

Убачається, що відповідачці не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. Натомість позиція відповідачки при розгляді комісією з захисту прав дітей та в суді питання про позбавлення її батьківських прав переконливо свідчить про небайдужість та інтерес матері до дитини, бажання брати участь у її житті, а тому суд вважає, що на теперішній час можливості для збереження родинних зв`язків не втрачено і у такій ситуації розрив з сімейних відносин не відповідає інтересам дітей. Натомість за встановлених судом обставин, відповідачці має бути надано судом можливість змінити своє ставлення до виховання сина та налагодити емоційний зв`язок з дитиною.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Таких обставин у справі не встановлено.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Слід зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід слід як крайню міру впливу для захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

З огляду на все вищевикладене, ураховуючи якнайкращі інтереси дитини, бажання відповідачки брати участь у вихованні та спілкуванні з сином та з огляду на відсутність даних про те, що відповідачка притягувалася до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 9, 51 Конституції України, ст.ст. 7, 19, 141, 142, 150, 153, 155157, 164, 171 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських обов`язків відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 24.07.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. Харківське шосе, 4а, ).

Суддя -