Єдиний унікальний номер: 448/1109/24
Провадження № 2/448/58/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

14.07.2025 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності,

та за позовом третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської областіпро визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності.

Покликаються на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 01.01.1988 - 15.04.1991 року головою такого була ОСОБА_5 , 1933р.н., а членами такого: дочка ОСОБА_1 , 1964р.н., син ОСОБА_2 , 1967р.н., син ОСОБА_4 , 1972 р.н. та онука ОСОБА_3 , 1990р.н., а виходячи із принципу рівності часток у майні колгоспного двору, кожен із даних осіб володіли станом на 15.04.1991р. часткою у розмірі по 1/5 у такому майні.

Зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/5 частку у майні колгоспного двору. Ствердили, що після смерті ОСОБА_5 спадщину за заповітом прийняла дочка ОСОБА_1 . Факт прийняття нею спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. З огляду на що вважають, що ОСОБА_1 частка у спірному житловому будинку збільшилась і становить 2/5 частини (1/5 частки, як члена колгоспного двору + 1/5 частка, яку успадкувала після смерті матері ОСОБА_5 ) спірного будинковолодіння.

Покликались на те, що з метою оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до нотаріуса, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок не мають можливості, так як такий відносився до суспільної групи «колгоспний двір».

Ствердили, що у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, нотаріус роз`яснив позивачам звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок або його частку.

З огляду на наведене, просять суд визнати за ними, позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , право власності на спірне будинковолодіння за вищевказаною адресою, зокрема: за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , а за позивачами ОСОБА_2 і ОСОБА_1 по 1/5 частці у такому спадковому майні за кожним.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності. У пред`явленому позові ОСОБА_4 просить визнати за ним право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 покликається на те, що як було зазначено вище, спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вищевказаною адресою відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 01.01.1988 - 15.04.1991 року головою такого була його матір ОСОБА_5 , 1933р.н., а членами такого: ОСОБА_1 , 1964р.н., ОСОБА_2 , 1967р.н., він, ОСОБА_4 , 1972 р.н. та ОСОБА_3 , 1990р.н., а виходячи із принципу рівності часток у майні колгоспного двору, кожен із даних осіб володіли станом на 15.04.1991р. часткою у розмірі по 1/5 у такому майні.

Вказує, що з метою оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на частку у спірному житловому будинку не має можливості, так як такий відносився до суспільної групи «колгоспний двір», відтак, за захистом свої прав змушений звертатися саме в судовому порядку.

21.06.2024 року ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності.

13.06.2025 року ухвалою судді позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності. Вимоги за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

13.06.2025 року прийнято до розгляду заяву позивачів за первісним позовом - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в порядку ст.49 ЦПК України про зменшення розміру позовних вимог.

Позивачі за первісним позовом та відповідачі за позовом третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , у підготовче судове засідання не з`явились, проте подали на адресу суду заяви, в яких зазначають, що заявлені позовні вимоги підтримують та не заперечують щодо позовних вимоги третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_4 . Просили розгляд справи проводити у їх відсутності.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду клопотання в якому зазначив, що не заперечують проти позовних вимог позивачів за первісним позовом - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , як і не заперечують щодо позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 . Просили розглядати справу у їх відсутності.

Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення від 06.03.2025р.; копії сторінок із спадкової справи за №297/05, заведеної після смерті ОСОБА_5 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), а також клопотання про здійснення розгляду даної справи у їх відсутності.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , в підготовче судове засідання не з`явився, однак з матеріалів справи відомо, що його інтереси представлятиме адвокат Кайдан Л.В.

Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 адвокат Кайдан Л.В., в підготовче судове засідання не з`явилась, однак подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. У вказаному клопотанні зазначила, що позовні вимоги свого довірителя підтримує.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги як за первісним позовом так і за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була ОСОБА_5 , 1933р.н., а членами такого: ОСОБА_1 , 1964р.н., ОСОБА_2 , 1967р.н., ОСОБА_4 , 1972 р.н. та ОСОБА_3 , 1990р.н., що підтверджується виписками із по-господарської книги по селі Підліски, - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.01.1988-15.04.1991р.р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 01.01.1988 - 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , тобто кожен по 1/5 частці будинковолодіння за вищевказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5 .

До складу даної спадщини входило право на 1/5 частку спірного будинковолодіння за вищевказаною адресою, що належала їй як члену колгоспного двору.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_5 , за життя своїм майном розпорядився, а саме 09.06.2005р. склала заповіт, яким усе своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 . Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №63.

Відповідно до копій сторінок спадкової справи №297/2005, заведеної після смерті ОСОБА_5 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її дочка ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті матері прийняла так як звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини для оформлення своїх спадкових прав, та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна.

Таким чином, ОСОБА_1 стала фактичним власником 2/5 частки у спірному будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (1/5 частка як члена колгоспного двору + 1/5 частка, яку успадкувала в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 ).

При цьому, нотаріусом позивачам за первісним позовом та третій особі, яка заявляє самостійні вимоги було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця. Нотаріус роз`яснив даним особам можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року.

З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.

Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за вищевказаною адресою та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачів за первісним позовом та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаними позовами.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , копією сторінок спадкової справи №297/05, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копією паспортів позивачів, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та вимоги і доводи третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 , оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що як позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 так і позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 підлягають до задоволення у повному обсязі.

Таким чином, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, а за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_4 право власності по -1/5 частці спірного будинковолодіння за кожним.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

Позов третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 липня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивачі:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: с.Гусаків, Яворівського району Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_2 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач Мостиська міська рада Львівської області, , місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Яворівського району Львівської області;

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Яворівського району Львівської області, ;

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: с.Підліски Яворівського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_4 ;

Суддя Ю.В.Кічак