ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7816/25 Справа № 186/174/17 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Триполець В.О.,

Учасники справи:

Скаржник: ОСОБА_1 ,

Стягувач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

Заінтересована особа: Приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альона Анатоліївна,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Демиденко С.М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У лютому 2025року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії приватного виконавця, в якій вимагав визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А., про відкриття виконавчого провадження №77244107 та скасувати арешт грошових коштів, що знаходяться на рахунку ОСОБА_1 , НОМЕР_1 відкритого в АТ УКРСИББАНК.

Існування таких вимог заявник пов`язував зокрема із тим, що на рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ УКРСИББАНК надходить заробітна плата боржника, яка є єдиним джерелом його доходів, тож у зв`язку з накладеним арештом коштів, ОСОБА_1 не має можливості отримувати заробітну плату, а тому вважав постанову про накладання арешту коштів боржника у виконавчому провадженні №77244107 незаконною.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги виходив з того, що приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, а тому дії приватного виконавця повною мірою відповідають чинному законодавству.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

17 червня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на ухвалу Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловив вимогу про скасування ухвали суду в частині відмови у задоволенні скарги про скасування арешту коштів з ухваленням нового рішення в цій частині про скасування арешту грошових коштів, що знаходяться на його рахунку та є його заробітною платою.

Незаконність та необґрунтованість ухвали суду заявник пов`язував з тим, що не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника на усі кошти заробітної плати поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2025року справу призначено до судового розгляду на 22 липня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

20 березня 2017року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у цивільній справі № 186/174/17 за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначеним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитом на загальну суму 102 434,44 грн. 31 березня 2017року вищезазначене рішення набрало законної сили.

03 липня 2017року за заявою ПАТ КБ ПриватБанк судом видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання зазначений 3 роки з 31 березня 2017року.

До 10 червня 2020року виконавчий лист перебував на примусовому виконані у Першотравенського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та в цей день повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можна звернути стягнення.

18 лютого 2025року АТ КБ ПриватБанк звернулось до приватного виконавця з заявою про примусове виконання рішення суду.

18 лютого 2025року приватний виконавець на підставі вищезазначеної заяви виносить постанову про відкриття ВП №77244107. В цей же день приватний виконавець отримує інформацію про відсутність в боржника транспортних засобів та на наступний день про відсутність нерухомого майна /відповідь на запит № 252180506 до МВСУ та інформаційна довідка № 414186942/.

19 лютого 2025року приватний виконавець виносить постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. В цей же день АТ УКРСИББАНК на виконання цієї постанови арештовує кошти на рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ УКРСИББАНК МФО 351005.

24 лютого 2025року приватний виконавець виносить постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в якій зазначає, здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишаться після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця.

25 лютого 2025року приватний виконавець виносить постанову про визначення поточного рахунку боржника ОСОБА_1 НОМЕР_1 відкритого в АТ УКРСИББАНК для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

У даній справі скаржник в апеляційному порядку заперечує висновки суду лише в частині відмови у задоволенні скарги про скасування арешту коштів тож з огляду на те, що скаржником не оспорюється решта вимог скарги, у задоволенні яких відмовлено, рішення суду щодо таких вимог скарги не може бути предметом перегляду в апеляційному порядку.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині вимог про скасування арешту коштів, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, а тому дії приватного виконавця повною мірою відповідають чинному законодавству.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при постановлені ухвали додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» наведено невичерпний перелік коштів, на які забороняється звернення стягнення та накладення арешту. Зокрема, вказано, про недопустимість накладення арешту та/або звернення стягнення на кошти боржника, що знаходяться на рахунках, накладення арешту або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Перелік коштів (виплат), на які не може бути звернуто стягнення, наведений і в статті 73 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020року у справі №905/361/19 викладений висновок, що «стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів справи встановлено, що 19 лютого 2025року приватний виконавець прийняв постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Водночас, в цей же день АТ УКРСИББАНК на виконання цієї постанови арештовує кошти на рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ УКРСИББАНК МФО 351005.

АТ УКРСИББАНК не зверталось до приватного виконавця з повідомленнями про спеціальний режим використання рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 та про не можливість накладення арешту й звернення стягнення на розміщені на них кошти.

Крім того, 25 лютого 2025року приватний виконавець прийняв постанову про визначення поточного рахунку боржника ОСОБА_1 НОМЕР_1 відкритого в АТ УКРСИББАНК для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, на виконання вимог закону.

Тож, оскільки скаржником не надано доказів про те, що рахунок на його ім`я, на який накладено арешт, є рахунком із спеціальним режимом використання, слід дійти висновку про правомірність дій державного виконавця та, як наслідок, відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.(частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Водночас, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту того, що кошти на арештованих рахунках є коштами, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, а тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до частин першої та другої статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).

Аналіз вище зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2025року приватний виконавець прийняв постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, із застереженням крім коштів, що містяться на рахунках, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми, яка становить 112 876,88грн(а.с.13), тобто накладено арешт зі зазначенням меж суми стягнення та саме на грошові кошти, а не на рахунки скаржника.

В оскарженій постанові приватного виконавця не вказано номер рахунку боржника, який використовується виключно для отримання заробітної плати, арешт накладено на кошти, що знаходяться на відкритих рахунках, або в подальшому будуть відкриті у банках, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту на які заборонено законом.

Твердження скаржника про те, що арешт, накладений на грошові кошти, які знаходяться на зарплатному рахунку суперечить змісту постанови приватного виконавця від 19 лютого 2025року про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках.

Апеляційний суд наголошує, що наявність постанови про арешт майна боржника не перешкоджає отримувати скаржнику заробітну плату та утримання проводиться у розмірі 20% від доходу на підставі постанови від 24 лютого 2025року, відповідно до вимог частин другої та третьої статті 70 ЗУ «Про виконавче провадження». Виконання рішення приватний виконавець вчиняє відповідно до резолютивної частини, зазначеної у виконавчому листі.

Скаржник не довів належними доказами (як от випискою про рух коштів на рахунку, повідомлення банку, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено), що відкритий на нього у АТ УКРСИББАНК картковий рахунок № НОМЕР_1 , використовується лише для зарахування заробітної плати боржника.

Наявна в матеріалах справи довідка банку про те, що зазначений рахунок використовується для зарахування заробітної плати, не свідчить, що цей рахунок не використовується для зарахування інших надходжень.

Отже, при накладенні арешту на грошові кошти боржника, державним виконавцем не було порушено жодних вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця в цій частині є необґрунтованою.

Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб скаржник надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість ухвали суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2025року.

Судді: