Справа № 296/2740/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі: головуючого судді Рожкової О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

1.1. 14.03.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" (позивач) Ткаченко М. надіслала через «Електронний Суд» Корольовського районного суду міста Житомира позовну заяву до ОСОБА_1 (відповідач), в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №355199 від 02.09.2020 у розмірі 17 551,97 грн.

1.2. Позов мотивовано тим, що 02.09.2020 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 355199, згідно з яким кредитодавець надав, позичальнику кредит в сумі 22 500,00 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника в порядку передбаченому умовами договору кредиту, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту в строк до 02.09.2021 та сплатити відсотки за користування кредитом.

26.11.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26-11/2021/13, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату права грошової вимоги до боржників за договорами фінансових послуг, в тому числі за договором, що укладений між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 .

В свою чергу, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників ТОВ «Коллект центр», в тому числі за договором №355199 від 02.09.2020, що укладений між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 .

1.4. Посилаючись на те, що відповідач зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 355199 не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 17551,97 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 13447,89 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 3528,78 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами - 575,30 грн, позивач просив стягнути з відповідача вказаний розмір заборгованості.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

2.1. 03.12.2025 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №296/2740/25, яку призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

2.2. 07.05.2025 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову ТОВ Коллект Центр, посилаючись на те, що з огляду на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, який сплив 02.11.2023, тоді як позов подано 14.03.2025. Окрім того, позивачем не доведено факт укладення договору з відповідачем відсутні докази верифікації, надання одноразового ідентифікатора, підтвердження волевиявлення та документальне підтвердження перерахування коштів. Наявність персональних даних у договорі без підтвердження ідентифікації особи не може свідчити про укладення правочину.

Крім того, у справі відсутні належні докази набуття позивачем права вимоги, зокрема оригінали договору відступлення та повідомлення відповідача про заміну кредитора. Не підтверджено факт нарахування та підстави для розміру заявлених сум відсутній розрахунок, виписка з рахунку та реквізити картки, на яку нібито перераховувалися кошти.

2.3. 14.05.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний Суд» надійшла до суду відповідь на відзив, із зазначенням, відомості, зазначені у кредитному договорі №355199 від 02.09.2020, є достовірними та повністю відповідають персональним даним відповідача. Сам договір був укладений в електронній формі відповідно до вимог ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, шляхом вчинення Відповідачем дій, що свідчать про прийняття умов договору, зокрема заповнення заявки на сайті, введення одноразового ідентифікатора (підпису) та надання реквізитів банківської картки, на яку 02.09.2020 року було фактично перераховано кредитні кошти в сумі 18 000 грн. Це підтверджено довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та умовами договору. Відповідач не оскаржує достовірність зазначених у договорі персональних даних, не заперечує, що кредитні кошти могли бути перераховані саме на картку, вказану у заявці, та не надає доказів, що оспорюють факт їх отримання, хоча мав таку можливість.

Копії електронного договору, розрахунок заборгованості та довідка про перерахування коштів долучені до матеріалів справи та є належними доказами. Відповідач не заявляв клопотання про витребування оригіналів договорів чи додаткових угод, а тому посилання на їх відсутність є необґрунтованими. Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності також безпідставні, оскільки строк її перебігу зупинявся на підставі ст. 263 ЦК України, зокрема у зв`язку з воєнним станом. Таким чином, право вимоги виникло та було реалізоване позивачем у межах строків, передбачених законом. Сума заборгованості є підтвердженою, обґрунтованою, та підлягає стягненню.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

3.1 02.09.2020 між ТОВ "Слон Кредит" та ОСОБА_1 укладено про надання споживчого кредиту № 355199 (а.с.10-13).

3.2. 26.11.2021 укладено договір факторингу №26-11/2021/13 відповідно до якого ТОВ "Слон Кредит" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №355199 (а.с.31-35).

3.3. 10.01.2023 укладено договір факторингу №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №355199 (а.с.44-49).

3.4. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 10.01.2023 за відповідачем утворилася заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 17551,97 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 13447,89 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 3528,78 грн (а.с.29).

IV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1. За змістом статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

4.2. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

4.3. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

4.4. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

4.5. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

4.6. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

4.7. Згідно пункту 1 частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

4.8. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України).

4.9. Статтями 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

4.10. Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.

4.11. Згідно статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

4.12. Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

4.13. Згідно статтей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

5.1. Судом встановлено, що 02.09.2020 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 355199. Відповідно до п.1.3 Договору про надання споживчого кредиту № 355199 від 02.09.2020 сума кредиту складає 22 500,00 грн.

5.2. Відповідно до п.2.1 Договору кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 18 000 грн за реквізитами, які були зазначені відповідачем та у розмірі 4 500 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п.3.5 Договору.

5.3. Згідно із п.3.5.Договору сплата процентів за перший день кориcтування кредитом здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачу.

5.4. Водночас, частина кредитних коштів у розмірі 4 500,00 грн була утримана ТОВ «Слон Кредит» згідно пунктів 2.1., 3.5. договору як оплата процентів за перший день користування кредитом (п.1.5. Договору).

5.5. Відповідно до п. 9 договору про надання споживчого кредиту № 355199 від 02.09.2020 вказано, що даний договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором C917 від 02.09.2020, який належить ОСОБА_1 .

5.6. Крім того, як вбачається зі змісту договору ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту.

5.7. Тобто суд вважає доведеним той факт, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок відповідача, зазначений ним у заявці на отримання кредиту та кредитному договорі.

5.8. Щодо заперечень відповідача про відсутність у договорі відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме ОСОБА_1 слід зазначити наступне між первісними кредитором та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

5.6. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, провадження № 61-1602св20. 5.7. Суд приймає до уваги, що ТОВ «Слон Кредит» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі укладеного між сторонами договору

5.8. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.

5.9. Як встановлено з додатків до позовної заяви на підтвердження позивачем факту виконання умов кредитного договору до суду надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надане ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», відповідно до якого підтверджено, що ТОВ «Слон Кредит» перерахувало кошти у сумі 18 000 грн на рахунок, що був вказаний відповідачем у кредитному договорі.

5.10. Щодо заперечень відповідача про нарахування процентів на дату відступлення права вимоги.

5.11. Як вбачається з п.3.1 договору нарахування процентів здійснюється в межах строку надання кредиту, що визначений в пункті 1.4 Договору на залишок заборгованості за кредитом. Відповідно до п.1.4 Договору строк кредиту становить 1096 днів, з кінцевим поверненням 11.08.2024.

5.12. Згідно із п.3.2 Договору нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість

календарних днів користування кредитом. Тип та розмір процентної ставки встановлений в п.1.5 Договору, відповідно до якого тип процентної ставки є фіксованим. Розмір процентної ставки залежить від періоду її встановлення. Отже саме за перший день користування кредитом становить 25 % в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних.

5.13. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що відсотки за користування кредитом (з другого дня користування кредитом) нараховувались за період з 03.09.2020 по 02.09.2021 за процентною ставкою 85% річних, тому загальна сума заборгованості за процентами складає 3528,78 грн. Окрім того була нарахована заборгованість 3% річних за користування грошовими коштами у та інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 575,30 грн, що відповідає умовам укладеного договору.

5.14. Слід дійти висновку, що відповідач усвідомлювала всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків.

5.15. Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.

5.16. Крім того, відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку.

5.17. Відповідачем не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору.

5.18. Щодо відступлення права вимоги.

5.19. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 29

травня 2018 у справі № 910/14716/17, законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог. Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦКУ договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦКУ.

5.20. Матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісного кредитора, так і на користь позивача, тому позивач має право вимоги до відповідача згідно договору факторингу, який ні ким не оспорював ся та є дійсним.

5.21. Щодо відсутності детального розрахунку, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи наявний детальний розрахунок здійснений на підставі кредитного договору.

5.22. Щодо строку позовної давності

5.23. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

5.24. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

5.25. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

5.26. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що кредитором за спірним кредитним зобов`язанням, право пред`явити вимогу до суду про виконання кредитного зобов`язання виникло за кредитним договором 02.11.2020, коли ОСОБА_1 не внесено чергового платежу, який, за твердженням позивача, було не сплачено. Тобто позивач мав право звертатися до суду з 02.09.2021 по 02.09.2024, а позов був пред`явлений до суду 14.03.2025.

5.27. Суд звертає увагу на те, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану. Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненоїкоронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

5.28. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено.

Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні.

5.29. Враховуючи, що відповідачу було надано обумовлені договором від 02.09.2020 грошові кошти, шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок, вказаний позичальником, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів за договором не виконала, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ "Коллект центр" коштів в розмірі у розмірі 17551,97 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 13447,89 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 3528,78 грн.

5.30. Оскільки відповідач станом на час розгляду справи в суді їх не повернула, суд вважає, що позов ТОВ "Коллект Центр" підлягає задоволенню.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

(і) Щодо витрат, пов"язаних зі сплатою судового збору:

6.1. За правилами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп., оскільки при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою статті 4 Закону України Про судовий збір, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

(іі) Щодо витрат на правову допомогу:

6.2. Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

6.3. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

6.4. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

6.5. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

6.6. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

6.7. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

6.8. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. до матеріалів справи надано копію договору № 02-09/2024 про надання правничої допомоги від 02.09.2024, укладений між адвокатом Муравською Ольгою Миколаївною та ТОВ «Коллект Центр» (а.с.64-68), заявку на надання юридичної допомоги №3 (а.с.77), витяг з акту про надання юридичної допомоги №6 від 31.01.2025 (а.с.78).

6.9. Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19.

6.10. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 9000,00 грн. Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

6.11. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

6.12. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

6.13. ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

6.14. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

6.15. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

6.16. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

6.17. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

6.18. Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої статті 141 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

6.19. Відповідач не подав заперечень щодо витрат на правничу допомогу та не подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

6.20. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

6.21. Суд враховуючи відсутність клопотання про зменшення розміру правових витрати з боку відповідача, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 19, 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 273, 274 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира,

У Х В А Л И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр", задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за договором №355199 від 02.09.2020 у розмірі 17 551 (сімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 97 копійок, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 (дев"ять тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр"

місцезнаходження за адресою:

01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3 офіс 306

Відповідач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1

зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Головуючий суддя Олена РОЖКОВА