Справа № 750/9290/25
Провадження № 2-з/750/23/25
У Х В А Л А

22 липня 2025 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

08.07.2025 ОСОБА_1 через адвоката Харькова В.О. засобами поштового зв`язку звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визнати поважними причини пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачем після смерті спадкодавця батька позивача, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити додатковий строк, тривалістю у три місяці, достатній для подання ним заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті спадкодавця; судові витрати пов`язані з розглядом справи стягнути з відповідача.

08.07.2025 автоматизованою системою документообігу суду в порядку справу розподілено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.

21.07.2025 представник позивача адвокат Харьков В.О. засобами поштового зв`язку звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. видавати відповідачу свідоцтво (свідоцтва) про право на спадщину після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . У обґрунтування заяви вказує, що не вжиття судом вищезазначених заходів може призвести до порушення спадкових прав позивача, оскільки станом на день подання заяви відповідач має необмежену можливість отримати в приватного нотаріуса свідоцтво на спадщину, на більшу ніж йому належить частку спадкового майна, що може призвести до істотного порушення спадкових справ позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною другою статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1- 1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2016 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 у справі №904/1934/23 констатував наступне: «У 2020 році Велика палата ВС окремо звернула увагу судів на необхідність враховувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п. 35 постанови від 15.09.2020 у справі №753/22860/17). З урахуванням наведеного можна дійти висновку, що процедура застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача є доволі складною в аспекті доведення. Саме тому позиція, викладена у свіжому рішенні ВС, може стати гарантією ефективного судового розгляду за умови належної перевірки добросовісності дій позивача. Так, у справі № 904/1934/23 Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які зберігаються на його рахунках, так і відчужити майно, яке перебуває у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. За таких обставин, у разі звернення з позовом про стягнення коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Зокрема, і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності».

Суд уважає, що також є очевидною можливість у будь-який момент відповідачем отримати в приватного нотаріуса свідоцтво на спадщину, на більшу ніж йому належить частку спадкового майна.

Як убачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 , який є рідним батьком сторін у справі, відповідно до копії свідоцтва про смерть (повторне) серії НОМЕР_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.08.2022 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_3 за № 50/2022.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка № 427047412 від 15.05.2025), спадкодавцю ОСОБА_3 належала на праві власності 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом позовної заяви, позивач строк для прийняття спадщини після смерті батька пропустив із поважних причин, зокрема у зв`язку з відсутністю в нього інформації про смерть батька, інформацію про яку було від нього приховано відповідачем.

Зважаючи, що після смерті ОСОБА_3 04.08.2022 відкрита спадкова, та між сторонами виник спір щодо права власності на житлову нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 , тому можлива видача відповідачеві свідоцтва про право на спадщину в подальшому перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що в разі задоволення позову, з метою відновлення порушеного права, позивач вимушений буде ініціювати нові судові спори.

Зазначене, на думку суду, свідчить про існування реальної загрози того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду, а тому вжиття заходів забезпечення позову забезпечить фактичне виконання рішення суду.

Суд зазначає, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Суд уважає з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам.

Таким чином, наведені в заяві доводи та матеріали позовної заяви дають підстави для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. видавати відповідачу свідоцтво (свідоцтва) про право на спадщину після ОСОБА_3 , можуть призвести до негативних наслідків, існує реальна загроза того, що до моменту ухвалення судом рішення у справі відповідач може отримати в приватного нотаріуса свідоцтво на спадщину, на більшу ніж йому належить частку спадкового майна, що може призвести до значного порушення спадкових справ позивача.

При цьому, суд не знаходить передбачених положеннями статті 154 ЦПК України правових підстав для зустрічного забезпечення.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 149 - 153, 157, 258-261, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Заборонити приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксані Василівні видавати ОСОБА_2 свідоцтво (свідоцтва) про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копії ухвали направити сторонам до відома, а приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Оксані Василівні для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення, що не зупиняє її виконання.

Суддя