ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/137/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2025 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши заяву адвоката Осіпова Олександра Андрійовича, подану як представником ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

до Дарницького районного суду міста Києва 17 липня 2025 року надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 17 липня 2025 року матеріали заяви передані судді Шаповаловій К.В. Фактично заяву передано судді 18 липня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, представник ОСОБА_1 зазначає, що заявниця має намір подати позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання договору оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення орендної плати. Заборгованість по орендній платі разом із врахуванням 3% річних становить 116313,75 (ціна майбутнього позову). Також представник зазначає, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, має у власності частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а також має у власності транспортний засіб. Оскільки, на думку представника, існує загроза утруднення виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, про що свідчить відмова майбутніх відповідачів вирішити питання у досудовому порядку, подання позову про позбавлення ОСОБА_1 права власності на квартиру, відмова повернути оригінали документів, а також можливість відчужити рухоме та нерухоме майно, представник просить суд накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 як фізичної особи так і фізичної особи-підприємця в межах суми позову, накласти арешт на 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 та на рухоме майно ОСОБА_2 .

Вивчивши доводи заяви та подані до неї матеріали, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150

ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом зазначених норм процесуального законодавства забезпечення позову має на меті запобігти ускладненню чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Звертаючись із цією заявою до суду, представником не долучено до неї жодних доказів того, що ОСОБА_2 має у власності частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Також представником не зазначено, на яке конкретно рухоме майно необхідно накласти арешт, не вказано жодних ідентифікуючих даних такого майна та не долучено доказів наявності у власності ОСОБА_2 рухомого майна.

Стосовно накладення арешту на кошти ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця, то представником заявника знову ж таки не долучено жодних доказів того, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Також суд не знаходить підстав для накладення арешту на кошти ОСОБА_2 як фізичної особи, з урахуванням того, що до заяви про забезпечення позову не долучено доказів які б свідчили про неможливість чи утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Крім того, як вбачається із поданої заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 визначає відповідачами дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а отже у майбутньому позові має чітко визначитись із позовними вимогами (ціною позову) до кожного із таких відповідачів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості особи користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; зважаючи на те, що представником заявника не надано доказів наявності у майбутнього відповідача ОСОБА_2 станом на час звернення із заявою до суду рухомого та нерухомого майна, накласти арешт на яке просить адвокат до набрання майбутнім рішенням суду законної сили, з метою не порушення прав, зокрема права власності, третіх осіб, які можуть мати відношення то вказаного у заяві майна, зважаючи на те, що вжиття таких заходів забезпечення позову, за відсутності достатніх доказів на підтвердження того, що майно належить майбутньому відповідачу, може призвести до незворотних наслідків, з огляду на відсутність доказів того, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, а також зважаючи на те, що покликання представника заявника про імовірне утруднення виконання судового рішення у справі є необґрунтованим/недоведеним та базуються лише на припущеннях, адже представником не надано будь-яких доказів, які б свідчили про дійсний фінансовий стан майбутніх відповідачів, а також доказів, якими б підтверджувалась реальна загроза неможливості виконання судового рішення в зв`язку з відсутністю у відповідачів грошових коштів (доводи представника ґрунтуються виключно на його сумнівах щодо можливої недобросовісної поведінки майбутніх відповідачів та не доведені доказами на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду), суд вважає, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви адвоката Осіпова Олександра Андрійовича, подану як представником ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Шаповалова К.В.