ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 700/324/25
Провадження № 22-ц/821/1159/25
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Костенко А.І.

учасники справи:

заявник (позивач): Фермерське господарство «Персть»

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача: адвокат Ткаченко Алла Дмитрівна

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Алли Дмитрівни на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2025 року про повернення заяви про скасування заходів забезпечення позову (постановлену в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області під головуванням судді Кравченко Т.М.)у справі за заявою Фермерського господарства «Персть» про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 року заяву Фермерського господарства «Персть» про забезпечення позову задоволено частково. Застосовано заходи забезпечення позову у виді заборони ОСОБА_1 укладати договори оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0475, площею 3,61 га, що розташована в адмінмежах Босівської сільської ради Звенигородського району, до набрання законної сили рішенням у даній справі; заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії, що стосуються реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0475 площею 3,61 га, що розташована в адмінмежах Босівської сільської ради Звенигородського району, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

29 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко А.Д. звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій просить скасувати заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 року в цивільній справі № 700/324/25 в зв`язку із неподанням заявником відповідної позовної заяви відповідно до вимог ч. 4 ст. 152 цього Кодексу.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2025 року заяву про скасування заходів забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що адвокатом Ткаченко А.Д. не надано належних та допустимих доказів на підтвердження повноважень звертатися до Звенигородського районного суду Черкаської області в інтересах ОСОБА_1 , в зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що заяву про скасування заходів забезпечення позову підписано уповноваженою особою.

Враховуючи факт відсутності документального підтвердження повноважень Ткаченко А.Д. представляти інтереси ОСОБА_1 в Звенигородському районному суді Черкаської області, суд вважав, що подана заява підлягає поверненню особі, яка її подала, на підставі ч.4 ст.183 ЦПК України.

В апеляційній скарзі, поданій 15 травня 2025 року через засоби поштового зв`язку, представник ОСОБА_1 адвокат Ткаченко А.Д., вважаючи оскаржувану ухвалу суду безпідставною та такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2025 року, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що адвокатом Ткаченко А.Д. до канцелярії Звенигородського районного суду Черкаської області 28.04.2025 року було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи №700/324/25, до якої додано ордер про надання правничої допомоги та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, відтак підстави для повернення поданої заяви у суду першої інстанції були відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 24 липня 2025 року, представник ФГ «Персть» Славінська Н.П., вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2025 року залишити без змін, вважаючи її законною, обгрунтованою, такою, що грунтується на засадах верховенства права.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Повертаючи заяву про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження повноважень Ткаченко А.Д. представляти інтереси ОСОБА_1 в Звенигородському районному суді Черкаської області, у зв`язку з чим, подана заява підлягає поверненню особі, яка її подала, на підставі ч.4 ст.183 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції по наступних підставах.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися в інтересах іншої особи до суду, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої-другої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону в день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежується віком особи та є безстроковим.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

У постановах Верховного Суду від 06.07.2019 у справі № 855/229/19 та від 26.09.2019 у справі № 910/3845/19 указується про те, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, натомість відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Стаття 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає порядок припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

З доданої до апеляційної скарги копії заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 28.04.2025 року вбачається, що остання була подана до канцелярії Звенигородського районного суду Черкаської області 28 квітня 2025 року у справі №700/324/25, про що на копії заяви проставлений штамп вхідної кореспонденції суду. До зазначеної заяви було додано ордер про надання правничої допомоги та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З доданого ордеру серії СА №1120223 від 28.04.2025 року вбачається, що адвокат Ткаченко А.Д на підставі договору про надання правової допомоги від 28 квітня 2025 року уповноважена представляти інтереси ОСОБА_1 в тому числі, але не виключно у Звенигородському районному суді Черкаської області.

Крім того, у відповідності до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 001556 від 17.05.2025, Ткаченко А.Д. має право на заняття адвокатською діяльністю, згідно з рішенням Ради адвокатів Черкаської області від 17.02.2025 № 725.

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції достовірно встановлено наявність повноважень адвоката Ткаченко А.Д. представляти інтереси ОСОБА_1 , зокрема у Звенигородському районному суді Черкаської області, в тому числі під час подачі 29 квітня 2025 року заяви про скасування заходів забезпечення позову, а також за відсутності відомостей про припинення права адвоката Ткаченко А.Д. на заняття адвокатською діяльністю, відсутні підстави стверджувати про відсутність повноважень адвоката на представництво інтересів та про неможливість зайняття таким адвокатом адвокатською діяльністю.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення заяви у справі є таким, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції у зв`язку з порушення норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Алли Дмитрівни задовольнити.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2025 року про повернення заяви про скасування заходів забезпечення позову - скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко