Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2439/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , оскільки відповідачі проживають за межами України, що унеможливлює надання ним третім особам доручення на укладення основного, нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна, що виключає вчинення нотаріальних дій.

Позивач в підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмові заяви, згідно яких вимоги позивача визнають та просять суд розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до ч. 3ст. 200 ЦПК Україниза результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідачі є власниками двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Підстава власності: договір купівлі - продажу квартири від 10 березня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Гонтар JI.I, реєстраційний номер 781. Право власності зареєстроване Виноградівським районним бюро технічної інвентаризації 10.03.2004 року, номер запису 3791 в Книзі 15, реєстраційний номер майна 3857804.

Згідно відомостей Технічного паспорту виданого 28.03.2025 року ФОП ОСОБА_4 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири складає 49,8 м.кв., житлова - 30,6 м.кв.

Відповідно до довідки виданої сертифікованим інженером ФОП ОСОБА_4 , інвентаризаційна вартість будинку складає - 714.000,00 грн.

«10» лютого 2022 року Позивач уклав з Відповідачами письмовий Попередній договір (надалі Договір), предметом якого є - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (в подальшому - Майно).

«10» лютого 2022 року сторонами Договору складений Акт прийому -передачі Майна, що згідно п. 7., п. 10 Договору свідчить про отримання Позивачем у володіння вказане Майно.

Згідно умов Договору, Відповідач зобов`язався в майбутньому передати на оплатній основі Майно, а Позивач зобов`язався в майбутньому прийняти це Майно, до 01.07.2022 року по ціні 1.100.000,00 гривень.

На виконання цього Договору Відповідач отримав від Позивача авансом повну оплату вартості Майна в сумі 1.100.000,00 гривень, прощо Відповідач склав відповідну розписку від 10.02.2022 року.

Позивач добросовісно виконав умови цього договору, а саме сплатив повну вартість Майна, вступив у володіння цим Майном, і був готовий до укладення основного, нотаріально посвідченого договору до 01.07.2022 року.

В той же час, Відповідачі передавши позивачу оригінали правовстановлюючих документів на Майно, виїхали в кінці січня 2022 року строком на три місяці на роботу в Угорщину, де їх і застали військове вторгнення Росії в Україну та введення військового стану. На даний час, Відповідачі проживають за межами України, що унеможливлює навіть надання ним третім особам доручення на укладення основного, нотаріально посвідченого договору Майна.

Позивач не може очікувати безкінечно на можливість вчинення Відповідачем нотаріальної дії спрямованої на припинення/перехід прав на нерухоме майно, яке є предметом договору між Позивачем та Відповідачем.

В такому випадку, Позивач отримав право, згідно п. 11 Договору, подати позов до суду про визнання за Позивачем права власності на квартиру.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а ч.2 даної статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства", заява N 44277/98).

В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга N 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що "правомірні очікування" підлягають захисту як власне майно і майнові права.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

В ст. 328 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі N 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі N 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі N 48/340, від 19 травня 2020 року у справі N 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

Таким чином, вказаний вище попередній договір укладено його сторонами з певною економічною метою, якої вони мали досягти внаслідок його виконання, дотримуючись принципу добросовісності, розумності і справедливості, визначеного у статтях 3, 509 ЦК України. І такою метою було отримання Позивачем у власність об`єкта нерухомості, а сторони договору повинні були діяти у відповідності до цієї мети.

Позивач виплатив Відповідачам повну суму вартості предмета купівлі-продажу, але з незалежних від нього причин не може оформити право власності на нього.

Тобто за вказаним Договором Позивач має право вимагати визнання за ним абсолютного права (власності), за який він сплатив повну вартість та отримав від свого правопопередника володіння купленим як власник.

За таких встановлених у підготовчому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Виходячи із ціни позову у розмірі 1.100.000,00 гривень за звернення до суду з даним позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 11000,00 грн.

Згідно п. 13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач як учасник бойових дій звільняється від сплати судового збору.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак із відповідачів на користь держави належить стягнути судовий збір у сумі 11000,00 грн у рівних частинах з кожного.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 141, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України ст. ст. 16, 328, 373, 392, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 м.кв., житловою - 30,6 м.кв.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь держави 11000,00 грн (одинадцять тисяч гривень 00 копійок) судового збору у рівних частинах з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко