Єдиний унікальний номер справи № 939/2846/24
Провадження №22-ц/824/9050/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача.

На обґрунтування позову зазначив, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька відкрилась спадщина на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 та земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0270, :02:001:0339, :02:001:0416, розташовані на території Бородянської селищної ради. Крім нього спадкоємцем за законом після смерті батька є його (позивача) рідна сестра ОСОБА_1 . Про смерть батька він дізнався, перебуваючи за кордоном, куди виїхав на початку 2022 року. З батьком періодично підтримував телефонний зв`язок. В жовтні 2024 року йому зателефонував ОСОБА_3 і запитав чи збирається він приймати спадщину після смерті батька та розповів, що у нього знаходиться заповіт його (позивача) батька, відповідно до якого він (позивач) є спадкоємцем усього батькового майна. Оскільки він протягом тривалого часу проживає за межами України, то нічого не знав про спадкове майно, тому що батько повідомляв, що все своє майно залишить ОСОБА_1 .

Звернувшись до нотаріуса, йому стало відомо, що приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Леденьовим І.С. відкрита спадкова справа. При зверненні до приватного нотаріуса Леденьова І.С. отримав роз`яснення, що він пропустив строк для прийняття спадщини, але за позовом спадкоємця, який пропустив цей строк з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Оскільки він нічого не знав про складений батьком заповіт та про наявність спадкового майна, то вважав, що строк для прийняття спадщини пропустив з поважних причин.

У зв`язку з цим позивач просив суд визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , терміном один місяць з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, 11 березня 2025 року відповідач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.

У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.

Станом на день розгляду справи апеляційним судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене на 22.05.2025 року, з`явився представник відповідача.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 і після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку в квартирі АДРЕСА_1 та земельні ділянки.

За життя, 08 лютого 2023 року, ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, і взагалі те, що буде належать йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своєму сину - позивачу по справі ОСОБА_2 .

Як убачається з копії матеріалів спадкової справи, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його дочка - відповідачка по справі ОСОБА_1 подавши 13 квітня 2024 року до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщини.

19 вересня 2024 року позивач, перебуваючи у м. Гданськ Республіки Польща, оформив заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , засвідчену нотаріусом нотаріальної контори м. Гданськ, яку за його довіреністю від 20 вересня 2024 року повіреним ОСОБА_3 20 жовтня 2024 року було подано до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Леденьова І.С. Своїм листом від 21 жовтня 2024 року нотаріус відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском ним строку для прийняття спадщини та роз`яснив, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що виходячи із засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності і розумності, враховуючи, що позивач має право на спадщину за заповітом, а також введення воєнного стану в Україні, встановлення у зв`язку з цим обмежувальних заходів, перебування позивача з 2022 року за межами України, необізнаність його з наявністю заповіту на його користь, строк який позивач пропустив є незначним, тому причини пропуску строку для прийняття спадщини, зазначені позивачем, є поважними, а тому визнав необхідним визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, терміном три місяці з моменту набрання чинності даним рішенням.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.ст. 1216, 1217 ЦК України).

За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За правилами ч.1ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Такий правовий висновок узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 23.08. 2017 № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті1270,1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч.3 ст. 1272 ЦК України)

Вказане вище відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.01.2023 року у справі № 676/47/21.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 19 вересня 2024 року, тобто з пропуском встановленого 6-місячного строку. У рішенні суду першої інстанції зазначено, що основними причинами пропуску строку для подання згаданої заяви, стало повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, та встановлення обмежувальних заходів у зв`язку з цим, перебування позивача за межами України, що в сукупності свідчать про поважність причин пропуску строку, встановленого ст.1270 ЦК України.

Також суд першої інстанції зазначив, що пройшов незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини (24 липня 2024 року) та подачею заяви про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (28 жовтня 2024 року).

Що стосується висновків суду про перебування позивача за межами України колегія суддів зазначає таке:

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на наведені норми, колегія суддів зазначає, що позивач не зазначав про те, що він з початку 2022 року перебуває за межами України, не зазначав, що йому заважало повернутись в Україну, як тільки він дізнався про смерть батька, для встановлення всіх обставин, які є важливими для прийняття спадщини (зокрема, встановлення наявності чи відсутності заповіту, визначення кола спадкового майна, тощо).

Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі доводів позивача, не врахував жодного доводу, наведеного в позовній заяві, зазначив власні підстави для поновлення пропущеного строку та фактично змінив позовні вимоги позивача, чим порушив норми процесуального законодавства України.

Стосовно впливу запровадження воєнного стану в України як підстави пропуску строку на прийняття спадщини з поважних причин, колегія суддів зазначає :

У зв`язку військовим вторгненням рф на територію України, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (надалі Постанова №164).

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №20 Постанову №164 доповнено положенням відповідно до якого на час дії воєнного стан перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

Постановою №719 від 24.06.2022 року КМУ вніс зміни до Постанови №16 визначивши, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж и чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Постановою Кабінету Міністрів України №469 від 09.05.2023 року виключено положення щодо зупинення строку для прийняття спадщини тобто, Уряд вже у травні 2023 року встановив, що підстави для подальшого зупинення строку для прийняття або відмови від прийняття спадщини відсутні, а спадкування повинно здійснюватися на загальних підставах.

Вказане свідчить про те, що сам по собі факт військового вторгнення рф на територію України не є беззаперечною обставиною, яка надає право на визнання поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Така обставина повинна бути безпосередньому зв`язку із ситуацією, в якій опинився позивач, та безпосередньо створювати об`єктивні, непереборні, невідворотні причини через які він не міг скерувати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, чого в даному випадку доведено не було.

Що стосується посилання позивача про те, що він не був обізнаний про наявність заповіту, колегія суддів не приймає з огляду на таке:

Як убачається з постанови Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі №6-1486цс15, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23 вказано, що необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини лише для осіб, які не є спадкоємцями першої черги, або кожної наступної черги, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право спадкування за законом».

У вказаній постанові, погоджуючись із висновками судів попередніх інстанції, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що необізнаність спадкоємців про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з незнанням спадкоємця про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є спадкоємцем свого померлого батька як за заповітом, так і за законом як спадкоємець першої черги, тому навіть у разі незнання про наявність заповіту позивач повинен був учинити активні дії для прийняття спадщини подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України шестимісячний строк.

Отже належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до матеріалів справи не долучив.

Натомість безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Враховуючи наведене, колегія суддів із урахуванням вказаних норм матеріального права та релевантної судової практики на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, приходить до висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки зазначені ним доводи причин пропуску такого строку не є тією безумовною підставою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. За таких обставин колегія суддів вважає, що при вирішенні справи судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, а тому згідно ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь апелянта підлягає стягненню сплачений судовий збір в суді апеляційної інстанції в розмірі 1816 , 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько