Провадження № 2/127/4151/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, -

встановив:

ОСОБА_1 , через свого адвоката Головчука В.А., звернувся з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики на суму 30 000 доларів США, оформленого у формі розписки, датованої 22.09.2018. Позов мотивовано тим, що 09 жовтня 2020 року за позивачем зареєстровано право власності на придбану квартиру загальною площею 74,5 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання 05.02.2024 звернулася з позовом до Вінницького міського суду Вінницької області (справа №127/3691/24) до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири. 03.07.2024 ОСОБА_4 , через свого представника, разом з клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи №127/3691/24, подала до суду копію боргової розписки, датованої 22.09.2018, про отримання у позику від ОСОБА_3 30 000 доларів США. У заяві свідка від 18.02.2024 та відповіді на відзив у справі №127/3691/24 ОСОБА_4 вказала, що отриманні у позику кошти використала на придбання та облаштування спірної квартири. У позовній заяві, в порядку статті 93 ЦПК України, представником позивача поставлені відповідачам питання щодо укладення договору позики.

Ухвалою суду від 16.09.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

01.10.2024 до суду від представника відповідачки ОСОБА_6 адвоката Бахура О.В. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник заперечує проти позову, вказує на реальність передання 22.09.2018 ОСОБА_3 . ОСОБА_4 у позику 30 000 доларів США, що підтверджується відповідною борговою розпискою. Також у відзиві зазначається про відсутність порушеного права та інтересу позивача, у зв?язку з укладення договору позики.

02.10.2024 до суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Корченюка А.В. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник заперечує проти позову, вказує на реальність передання 22.09.2018 ОСОБА_3 ОСОБА_4 у позику 30 000 доларів США, що підтверджується відповідною борговою розпискою.

Відповіді на відзиви від сторони позивача до суду не надходили.

29.10.2024 від представника позивача надійшло клопотання про об`єднання в одне провадження справи №127/28918/24 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, та справу №127/33099/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою суду від 29.10.2024 клопотання представника позивача задоволено, об`єднано в одне провадження справи №127/28918/24 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, та справу №127/33099/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою від 29.10.2024 суд перейшов до розгляду об?єднаної справи від спрощеного до загального позовного провадження.

29.10.2024 від представника позивача надійшло клопотання про витребування у відповідача ОСОБА_3 оригіналу боргової розписки, датованої 22.09.2018, для проведення почеркознавчої, технічної та фізико-хімічної судових експертиз на предмет дати складення боргової розписки.

Відповідно до протоколу судового засідання №3548237 від 29.10.2024 клопотання представника позивача задоволено, витребувано у відповідача ОСОБА_3 оригінал боргової розписки.

29.04.2025 представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Корченюком А.В. подано заяву свідка від 04.03.2025, у якій відповідач ОСОБА_3 відмовився надавати відповіді на питання, поставлені у позовній заяві.

29.04.2025 року редставником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Корченюком А.В. подано клопотання про закриття провадження у справі, у зв?язку з відсутністю предмету спору, та повернення судового збору. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 у повному обсязі повернута позика, у зв?язку з чим відсутня необхідність розгляду позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 залишку сум позики.

Ухвалою суду від 29.04.2025 провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики закрито, повернуто ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 5028,86 гривень.

Ухвалою суду від 29.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

11.06.2025 представник позивача ОСОБА_5 адвокат Головчука В.А. звернувся до суду з клопотанням про витребувати у відповідачки ОСОБА_4 оригіналу боргової розписки. Своє клопотання представник позивача обгрунтовував тим, що 29.04.2025 представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Корченюк А.В. повідомив суд, що боргова розписка повернута відповідачці ОСОБА_4 у зв?язку з повною виплатою позики.

Представники відповідачів 03.07.2024 надали заперечення проти задоволення клопотання про витребування у відповідачки ОСОБА_4 оригіналу боргової розписки. Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Бахура О.В. повідомив, що оригінал витребовуваної розписки у ОСОБА_6 відсутній. Про місце знаходження боргової розписки представник відповідачки ОСОБА_4 відповіді суду не надав.

03.07.2025 представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Корченюком А.В. подано клопотання про закриття провадження у справі щодо визнання недійсним договору позики, у зв?язку з відсутністю предмета позову. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 адвокат Головчук В.А. не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав за обставин викладених в позові, просив позов задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов не визнали.

Під час розгляду справи судом встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

27.10.2018 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, актовий запис №2944, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 27 жовтня 2018 року.

09.10.2020 позивачем ОСОБА_7 укладений договір та перераховані кошти за квартиру загальною площею 74,5 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка в подальшому зареєстрована за позивачем ОСОБА_7 . Вказана обставина підтверджується: договором №16/83-8/32 від 26.04.2019 про участь у Фонді фінансування будівництва; платіжними дорученнями: №12449_15 від 26.04.2019, №12449_10 від 27.05.2019, №12449_5 від 27.06.2019 року, №12449_12 від 26.07.2019, №12449_10 від 23.08.2019, №1 від 23.09.2019, №12449_7 від 25.10.2019, №12449_8 від 16.12.2019, №7.12178 від 03.01.2020, №12449_10 від 31.01.2020, №12449_5 від 20.02.2020, №12449_1 від 12.05.2020, №1 від 25.08.2020, №TR.75246 від 01.09.2020, №TR.63037 від 07.09.2020, №TR.56975 від 30.09.2020 року; банківською випискою за рахунком позивача ОСОБА_5 ; актом №83 від 30.09.2020 прийняття-передачі об`єкту інвестування; витягом від 30.09.2020 з переліку довірителів квартири житлового будинку по АДРЕСА_2 ; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 228329618, сформованим 16.10.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради Шуляк Анастасією Олегівною.

Рішенням Вінницьким міського суду Вінницької області від 05.04.2024 у справі №127/2430/24 розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_4 .

05.02.2024 ОСОБА_4 звернулася з позовом до Вінницького міського суду Вінницької області (справа №127/3691/24) до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, що підтверджується позовною заявою ОСОБА_4 та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 про відкриття провадження у справі №127/3691/24.

У заяві свідка від 18.02.2024 по справі №127/3691/24 ОСОБА_4 вказує, що нею перед укладенням договору про участь у Фонді фінансування будівництва (№16/83-8/32 від 26.04.2019), в інтересах сім`ї, отримано у борг 30 000 доларів США на придбання та облаштування квартири, які вона повертає до сьогоднішнього дня власними силами. У відповіді на відзив ОСОБА_4 зазначає, що позика на придбання спірної квартири надавалася ОСОБА_3 .

03.07.2024 ОСОБА_4 , через свого представника, разом з клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи №127/3691/24, подала до суду копію боргової розписки, датованої 22.09.2018, за якою ОСОБА_4 отримала у позику від ОСОБА_3 30 000 доларів США.

23.09.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області винесено рішення у справі №127/3691/24, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задоволено, визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/2 (ідеальної) частки спірної квартири. Постановою Вінницького апеляційного суду від 28.11.2024 винесеної у справі №127/3691/24, рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на 1/2 (ідеальної) частки спірної квартири, залишено без змін. 17.01.2025 Верховним Судом відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 у справі №127/3691/24.

Вимоги частини другої статті 93 ЦПК України встановлюють, що учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті.

Відповідач ОСОБА_3 у своїй заяві від 04.03.2025 відмовився надавати відповіді на запитання позивача, поставлені у позовній заяві. Підставою для відмови у наданні відповіді є заперечення відповідача ОСОБА_3 проти позову, непогодження з викладеними у позовній заяві обставинами та побоюванням понести юридичну відповідальність за надані відповіді.

Відповідачка ОСОБА_4 у своїй заяві від 21.03.2025 також відмовилась надавати відповідь на запитання позивача, поставлені у позовній заяві. Підставою для відмови у наданні відповіді є заперечення відповідачки ОСОБА_4 проти позову.

Положення частини шостої статті 93 ЦПК України передбачають, що учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання: 1) з підстав, визначених статтями 70, 71 ЦПК України; 2) якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи; 3) якщо учасником справи поставлено більше десяти запитань.

У заявах відповідачів не наведені підстави, визначенні у статтях 70, 71, 93 ЦПК України, які б давали право відповідачам відмовитися від надання відповідей на поставлені запитання.

Приписи частини десятої статті 83 ЦПК України передбачають, що докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У зв?язку з тим, що суд витребовував оригінал боргової розписки, відповідач ОСОБА_3 зобов?язаний був подати оригінал розписки через канцелярію суду або в судовому засіданні.

Відповідачем ОСОБА_3 через канцелярію суду оригінал розписки не подавався. Твердження представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Корченюка А.В. про те, що представник мав намір подати оригінал розписки в судовому засіданні, але так як судові засідання відкладались він цього не зробив, не відповідають дійсності. Представник відповідача ОСОБА_3 мав можливість надати суду витребовувану розписку під час судового засідання 25.02.2025.

Представником позивача 11.06.2025 заявлено клопотання про витребування оригіналу боргової розписки у відповідачки ОСОБА_4 . У судовому засіданні 03.07.2025 представник відповідачки Бей С.О. пояснив, що надати оригінал боргової розписки відповідачка ОСОБА_4 немає можливості, так як у неї відсутній оригінал зазначеного документа.

Відсутність оригіналу боргової розписки ОСОБА_4 , датованої 22.09.2018, унеможливлює проведення почеркознавчої, технічної та фізико-хімічної судових експертиз щодо часу складення боргової розписки.

Вимоги частини шостої статті 95 ЦПК України встановлюють, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, частина шоста статті 95 ЦПК України вказує, що суд не бере до уваги письмовий доказ при наявності двох умов: не подання учасником справи оригіналу письмового доказу та поставлення іншим учасником справи під сумнів відповідності поданої копії оригіналу.

У даному випадку наявні обидві умови, які унеможливлюють прийняття судом до уваги боргової розписки: неподання відповідачами оригіналу боргової розписки та поставлення позивачем під сумнів відповідності поданої копії оригіналу боргової розписки.

Приписи статті 1047 ЦК України передбачають, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, договір позики вважається укладеним з моменту передання коштів, що має підтверджуватися борговою розпискою, оригінал якої не був наданий суду.

У зв?язку з тим, що відповідачами не наданий оригінал боргової розписки ОСОБА_4 , яка посвідчувала б передання останній 22.09.2018 грошових коштів у розмірі 30 000 доларів США, договір позики не можна вважати укладеним.

Надаючи Вінницькому міському суду Вінницької області по справі №127/3691/24 копію боргової розписки, датованої 22.09.2018, ОСОБА_4 у заяві свідка від 18.02.2024 та відзиві на позовну заяву у справі №127/3691/24 вказала, що отриманні у позику, до шлюбу, кошти у сумі 30 000 доларів США вклала у придбання спірної квартири. Вказана боргова розписка подана, як доказ, що підтверджував внесення особистих коштів ОСОБА_4 у придбання спірної квартири, з метою доведення права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Приписи статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод 1950 року встановлюють, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Положення статті 41 Конституції України передбачають, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статті 15 та 16 ЦК України визначають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, що включає і судовий захист.

У той же час, пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв?язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Отже, враховуючи відсутність оригіналів розписки позичальника або інших документів, які б посвідчували передання ОСОБА_4 . 22.09.2018 ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 30 000 доларів США, зазначений договір позики не можна вважати укладеним. Так як договір позики є неукладеним суд відмовляє у задоволенні позову про визнання даного договору недійсним.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).

Інші аргументи учасників справи очевидно не відноситься до предмета спору та є явно необґрунтованими і неприйнятними, у зв`язку з чим суд залишає їх без надання оцінки.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України та вважає за необхідне, у зв?язку з відмовою у задоволені позову, залишити за позивачем витрати, понесені на сплату судового збору у сумі 968,96 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд-

вирішив:

В задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24.07.2025року.

ОСОБА_1 ; АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 ; АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: