УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2025 року суддя Амур-Нижньодніпровський районного суду міста Дніпра Руденко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» про захист прав споживача шляхом стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська подано заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» про захист прав споживача шляхом стягнення матеріальної та моральної шкоди.

У своїй заяві позивач просить в порядку забезпечення позову вчинити певні дії на час розгляду справи, а саме заборонити Дніпровській філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України, , вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення газопостачання за адресою споживача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 - до вирішення спору по суті.

Суд, розглянувши підстави поданої заяви, дійшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Стаття 150 ЦПК України регламентує, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У даному випадку заявником не доведено суду, яким саме чином застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення дій щодо припинення газопостачання позивачу забезпечать можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, або як саме невжиття таких заходів унеможливить або зробить утрудненим виконання рішення суду про стягнення моральної та матеріальної шкоди у разі задоволення позову

З урахуванням викладеного, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Тому, на підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149,150, 153,157 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» про захист прав споживача шляхом стягнення матеріальної та моральної шкоди- відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання в 15-денний термін з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко