Справа № 203/5062/25
Провадження № 2/0203/2259/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

23 липня 2025 року суддя Центрального районного суду міста Дніпра Колесніченко О. В., розглянувши у провадженні № 2/0203/2259/2025 позовну заяву ОСОБА_1 ,

21 липня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку позовного провадження цивільного судочинства з позовом до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій/бездіяльності незаконними та зобов`язання вчинення певних дій, в якому просив суд визнати протиправними дії державного виконавця вказаного відділу ДВС Григоришина Б.С. по незарахуванню сплачених аліментів на суму 89 238,59 грн.; зобов`язати державного виконавця Григоришина Б.С. зарахувати сплачені аліменти платником аліментів ОСОБА_1 в с умі 89 238,59 грн. згідно представленим платіжним інструкціям АТ КБ «Приватбанк» та Монобанк.

Одночасно з цим позовом за підписом представника Кривов`язової К.М. подане клопотання про звільнення/відстрочку сплати судового збору при подачі адміністративного позову.

Перевіряючи дотримання правил юрисдикції та можливості відкриття провадження за цією позовною заявою, встановлено наступне.

Вирішуючи питання про порядок оскарження боржником рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, вчинені в ході виконання судового рішення, виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Так, відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) погодився з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов (зокрема, про зняття арешту з майна, тощо), оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з рішеннями, діями чи бездіяльністю державного або приватного виконавця під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) зазначала, що сторони, інші учасники та особи можуть звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", якщо цей виконавчий документ виданий на виконання судового рішення, або - до адміністративного суду в порядку частини другої цієї ж статті, якщо він виданий на виконання рішення іншого органу (посадових осіб), та/або за умови перебування його у зведеному виконавчому провадженні, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Оскільки дії державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ,які позивач вважав неправомірними, вчинені в ході виконання судового рішення у цивільній справі, а ОСОБА_3 є стороною виконавчого провадження (боржником), то вказані правовідносини регулюється спеціальними нормами права, встановленими в Розділі VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень". У свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до суду у невстановлений спосіб, який є неефективним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, то він не може бути позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а тому у відкритті провадження належить відмовити за п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 186, 447-448, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у відкритті провадження за позовом до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій/бездіяльності незаконними та зобов`язання вчинення певних дій - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що за захистом прав, свобод та інтересів він як боржник у виконавчому провадженні з виконання рішення місцевого суду загальної юрисдикції може звернутися зі скаргою в порядку розділу VII ЦПК України.

Ухвала протягом 15 днів з дня підписання може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду з правом на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у разі подання скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення копії цієї ухвали, а в іншій частині набирає законної сили з моменту підписання у день її складення.

Суддя О.В. Колесніченко