Справа №760/2713/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2025року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді-Букіної О.М.
при секретарі-Черчукан В.О.
за участі представника позивача- адвоката Дуднік М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,-
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири в якому просить:
стягнути з відповідача на користь майнову шкоду у розмірі 159 714,4 грн;
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав.
08.07.2022 внаслідок розриву фільтра подачі холодної води до посудомийної машини у квартирі №?97 , розташованій на 12-му поверсі того ж будинку, відбувся витік води, в результаті чого була затоплена квартира позивача.
Факт залиття та його наслідки зафіксовано у Акті від 21.07.2022, складеному комісією за участю сторін та ОСББ.
Вказує, що в акті залиття зафіксовано пошкодження ламінату, плінтусів, гіпсокартонних конструкцій, кухонних меблів та інших елементів оздоблення квартири позивача.
Оскільки вказаним висновком не оцінено пошкодження кухонних меблів, позивач додатково звернулася до ФОП ОСОБА_5 , який здійснює виготовлення меблів.
Згідно рахунку-фактури від 16.01.2025, вартість відновлення пошкоджених меблів, з урахуванням виготовлення, доставки, демонтажу та монтажу становить 27?549,00 грн.
Таким чином, позивач вказує, що загальна сума завданої майнової шкоди становить 159?714,40 грн, яку відповідач зобов`язаний відшкодувати як винна особа та власник нерухомого майна, що спричинив залиття квартири позивача.
Крім того позивач вказує, що внаслідок пошкодження її майна вона зазначала моральних страждань, а тому враховуючи перенесені моральні страждання просили стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000,00грн.
Враховуючи викладене просить задовольнити позов в повному обсязі.
31.01.2025 справа надійшла до Солом`янського районного суду м. Києва.
31.01.2025 на підставі автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.
07.02.2025 ухвалою Солом`янського районного суд м. Києва відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.
18.07.2025 представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Дуднік М,А. подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі.
У судове засідання відповідач повторно не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов не подав.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
15.07.2025 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи внаслідок хвороби.
Вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що неявка відповідача не підтверджена відповідними доказами щодо наявності поважних причин, а тому вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача, у порядку заочного розгляду справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Також встановлено, що власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 .
08.07.2022 внаслідок розриву фільтра подачі холодної води до посудомийної машини у квартирі №?97 , розташованій на 12-му поверсі вказаного вище будинку, відбувся витік води, в результаті чого була затоплена квартира позивача.
Факт залиття та його наслідки зафіксовано у Акті від 21.07.2022, складеному комісією за участю позивача, відповідача та ОСББ.
Відповідно до вказаного вище акту вбачається, що причиною залиття квартири позивача стало те, що у квартирі №97 відбувся розрив фільтра подачі холодної води до посудомийної машини.
Внаслідок залиття пошкодження зазначала квартира №88 поверх 11 , а саме: часткова деформація підлоги на кухні - студії, коридорі та спальні, відходження плінтусу на кухні-студії довжиною до 2-х метрів, на гіпсокартонній конструкції короба другого рівня, що розташована на стелі кухні-студії квартири, відбулося здуття на окремих ділянках, у п`ятьох секціях меблів кухні-студії деформовано стінки і полиці (стали випуклої форми), а також місце пошкодження торців стільців, зовнішня ламінація нижньої частини однієї стійки лиштви дверного блоку входу до спальної кімнати піднята на декілька міліметрів.
Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщенням житлових будинків» затверджених постановою Кабінету міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири, зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, проводити за власні кошти ремонт квартири, (наймач (орендар) згідно з договором найму (оренди); забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний, зокрема своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.
Як встановлено вище та не спростовано відповідачем, тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власники приватизованого житла зобов`язані забезпечити збереження житлових і підсобних приміщень, санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання іншого спільного майна, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.
Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що заподіяння матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_1 , сталося внаслідок недбалого відношення відповідача щодо сантехнічного обладнання та утримання квартири АДРЕСА_3 .
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказів на спростування того, що залиття квартири позивача відбулося не з вини відповідача, матеріали справи не містять.
Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем у добровільному порядку задоволено вимоги позивача у порядку досудового врегулювання спору.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
За приписами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Зобов`язання з відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, для застосування положень ст. 1166 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинно-наслідковий зв`язок між першим та другим елементами; г) вина завдавача шкоди.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.92 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 цього Кодексу). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає встановленим, що відповідач є винною особою у залитті квартири позивача, а відтак має відшкодувати спричинену позивачу матеріальну шкоду.
06.12.2024 на замовлення позивача експертом Комашко Р.В. було складено висновок експерта № 1171/12/24 за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи відповідного до якого, дійсний розмір матеріальної шкоди, яка заподіяна внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , станом на дату проведення експертизи становить 132 165 грн 40 коп.
Витрати позивача по складанню даного висновку становлять 18 500, 00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією, яка міститься в матеріалах справи.
З метою визначення вартості заміни пошкоджених кухонних меблів, позивач звернулась до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , який здійснює діяльність по виробництву меблів.
Доказів на спростування розміру вказаної вище шкоди, відповідачем не надано.
Оцінюючи у сукупності наявні матеріали справи, суд приймає до уваги надані позивачем докази щодо визначення розміру спричиненої майнової шкоди,як такі, що є належними та допустимими, у розумінні вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України.
Аналізуючи матеріали справи на відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача спричиненої майнової шкоди у розмірі 159 714, 40 грн, як таку, що підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем.
Враховуючи те, що залиття квартири позивача відбулося з вини відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заподіяна майнова шкода у розмірі 159 714, 40 грн.
Щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.
З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню частково.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
18.07.2025 представником позивача -адвокатом Дуднік М,А. подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 17 500 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача надано суду акт виконаних робіт від 05.05.2025 відповідно до договору №21/01/25 від 21.01.2025, акт виконаних робіт від 15.07.2025 відповідно до договору №21/01/25 від 21.01.2025. Договір №01/05 про залучення адвоката до виконання Договору №21/01/25 про надання правничої допомоги від 21.01.2025. Платіжна інструкція № @PL465924 від 11.06.2025 та № @2PL519608 від 16.07.2025.
Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне.
У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу внаслідок підготовки та подання клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 2500, 00 грн , що зазначені у акті виконаних робіт №3 від 15.07.2025, оскільки такі витрати не входять до переліку послуг з надання правничої допомоги.
Так, процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21 та від 19.01.2024 у справі №910/2053/20.
За вказаних вище обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн, що на думку суду є обґрунтованим та відповідає принципу розумності.
Відповідно до ч. ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 1798,00 грн.
Враховуючи часткове задоволення вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1647,14 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,23, 1166,1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 6, 12, 13, 76-80, 133,137, 141, 259, 265, 268, 273,280-285 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, задовольнити частково.
В іншій частині позову, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН: не відомий) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання : АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1647,14 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.07.2025.

Суддя: О.М. Букіна