Справа №345/2422/25
Провадження № 2/345/1206/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

23.07.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Сухарник І.І., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім» про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час розрахунку при звільненні, -

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що він по 19.02.2025 (включно) перебував у трудових відносинах з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ». 19.02.2025 позивача звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

25.03.2024р. Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області у справі №345/1888/24 видано судовий наказ про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року в розмірі 74071,12 грн.

В той же час, позивачу при звільненні не було виплачено заробітну плату за період з березня 2024 року по лютий 2025 року в сумі 114086,25 грн, компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 11665,00 грн, вихідну допомогу при звільненні в сумі 61205,25 грн, а всього 186956,50 грн.

Стосовно обчислення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то позивач зазначає наступне. Відповідачем при звільненні його з роботи не проведено повного розрахунку по заробітній платі, а отже, відповідач порушив зобов`язання щодо здійснення розрахунку та виплати належних позивачу сум в день звільнення (19.02.2025) і, на момент звернення із даною позовною заявою, допустив затримку такого розрахунку, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки.

Останніми двома календарними місяцями роботи, що передують звільненню є відповідно грудень 2024 року та січень 2025 року. Розмір середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи 1352,29 грн. Розрахунковим періодом за який позивач обчислює середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні є період з 20.02.2025 (наступний день після звільнення) по 19.05.2025 (день звернення до суду із даною позовною заявою) 63 робочих днів. Таким чином, загальний розмір середньої заробітної плати позивача за час затримки розрахунку при звільненні на момент звернення до суду із даною позовною заявою становить 85194,27 грн. (1352,29 грн. х 63 дні).

У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з березня 2024 року по лютий 2025 року в сумі 114086,25 грн, компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 11665,00 грн, вихідну допомогу при звільненні в сумі 61205,25 грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 85194,27 грн, а також судові витрати.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.20-21).

У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами вручено представнику відповідача за довіреністю, що підтверджується трекінгом поштового відправлення (а.с.22), а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення, з наступних підстав.

Позивач по 19.02.2025 (включно) перебував у трудових відносинах з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» (відповідач), що підтверджується наказом про звільнення з роботи (а.с.17).

25.03.2024р. Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області у справі №345/1888/24 видано судовий наказ про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року в розмірі 74071,12 грн (а.с.18).

В той же час, позивачу при звільненні не було виплачено заробітну плату за період з березня 2024 року по лютий 2025 року в сумі 114086,25 грн, компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 11665,00 грн, вихідну допомогу при звільненні в сумі 61205,25 грн, а всього 186956,53 грн ( розрахункові листки за лютий 2025 року а.с.15-16).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

В ст.15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення).

В ст.117 КЗпП України передбачено відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, а саме: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022р. у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зроблено наступний висновок: «… стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). …».

Згідно ч.1 та ч.2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

При визначені розміру заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з березня 2024 року по лютий 2025 року, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги при звільненні, суд бере до уваги розрахунковий листок за грудень 2024 року (а.с.13), розрахунковий листок за січень 2025 року (а.с.14), розрахункові листки за лютий 2025 року (а.с.15-16), наказ про звільнення з роботи (а.с.17).

Зазначені суми не спростована відповідачем, тобто відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження виплати цих сум відповідачу.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, стороною відповідача не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту виплати позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2024 року по лютий 2025 року, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги при звільненні. Суд враховує, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. А тому саме на роботодавця покладається обов`язок доказування виплати заробітної плати.

Отже, загальна сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2024 року по лютий 2025 року, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги при звільненні становить 186956,50 грн.

Щодо стягнення з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» на користь позивача середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, у п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р., встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з кількості робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України №6-195цс14 від 21.01.2015р.

Згідно роз`яснень, викладених в п.6 постанови Пленум Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, нарахування податків та інших обов`язкових платежів проводиться підприємством при виплаті присудженої судом та належної працівнику суми.

Згідно абзацу 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як встановлено судом, станом на день ухвалення рішення у справі відповідачем не проведено позивачу повного розрахунку та виплати заробітної плати та належних сум при звільненні.

19.02.2025 позивач був звільнений з роботи за власним бажанням, згідно ст.38 Кодексу законів про працю України. Останніми двома календарними місяцями роботи, що передують звільненню є відповідно грудень 2024 року та січень 2025 року.

Розмір середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи 1352,29 грн (а.с.11-14).

Оскільки відповідно до вимог ст.117 КЗпП з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 20.02.2025 року по 19.05.2025 року є підставною.

Кількість робочих днів за цей період становить 63 дні. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 85194,27 грн. (1352,29 грн. х 63 робочих днів).

Дана сума визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з березня 2024 року по лютий 2025 року в сумі 114086,25 грн, компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 11665,00 грн, вихідну допомогу при звільненні в сумі 61205,25 грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.02.2025 по 19.05.2025 в сумі 85194,27 грн, а всього 272150,77 грн. Тобто позов слід задовольнити повністю.

Крім того, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 2721,51 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.141, 258, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім» (ідентифікаційний код 33129683, місцезнаходження: вул. Промислова, 4, м.Калуш, Калуського району, Івано-Франківської області, 77306) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПРП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з березня 2024 року по лютий 2025 року в сумі 114086,25 грн, компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 11665,00 грн, вихідну допомогу при звільненні в сумі 61205,25 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім» (ідентифікаційний код 33129683, місцезнаходження: вул. Промислова, 4, м.Калуш, Калуського району, Івано-Франківської області, 77306) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПРП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.02.2025 по 19.05.2025 в сумі 85194,27 грн з наступним утримання з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім» на користь ОСОБА_1 2721,51 гривень судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя