Номер провадження: 22-ц/813/3919/25
Справа № 522/3768/24
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Ковтун Ю.І., в м. Одеса,

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, третя особа Одеська універсальна товарна біржа «Центр»

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Одеська універсальна товарна біржа «Центр» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, в обґрунтування якого зазначили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору № Н/98-0152 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованому 06 березня 1998 року на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр». Право власності вказаних осіб на дану квартиру було зареєстровано Одеськім міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 12.03.1998 року за реєстровим номером 322 у реєстровій книзі 261пр на сторінці 166. Вказана угода була здійснена відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про товарну біржу», з продавцями покупці провели повний розрахунок за продану квартиру, продавці виселися з квартири, забравши все своє майно, знялися з реєстраційного обліку по даній квартирі, ніяких претензій до даного часу позивачам не пред`являли відносно даної квартири. 25.03.1998 позивачі зареєстрували постійне місце проживання у даній квартирі та на даний час мешкають в ній. 04 серпня 1998 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 1/4 частину вищевказаної квартири згідно договору дарування посвідченому 04.08.1998 року приватним нотаріусом ОМНО Сімоновою О.Ю., за реєстром № 5752.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 . 12 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини після смерті свого рідного брата - ОСОБА_8 та на підставі даної заяви була заведена спадкова справа: номер у Спадковому реєстрі: 71709547, номер у нотаріуса: 697с/2023.

Позивачі зазначають, що ОСОБА_1 отримала від Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі лист від 12.12.2023 за №3406с/02-14, де її було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири № Н/98- 0152 від 06.03.1998 року, так як договір не був нотаріально посвідчений.

У зв`язку з тим, що позивачі на даний час позбавлені можливості як оформити спадщину, так і розпоряджатися, у випадку необхідності, приналежним їм майном, то вони змушені звернутися до суду з даним позовом. Також зазначили, що ОСОБА_1 при підписанні договору купівлі-продажу квартири від 06.03.1998 діяла у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_8 , так як останній був визнаний недієздатним на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 02.10.1997 та на підставі Розпорядження Жовтневої районної адміністрації Одеської міської ради від 14.11.1997 за № 923 ОСОБА_1 була призначена опікуном недієздатного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачі просили суд визнати дійсним договір № Н/98-0152 купівлі-продажу нерухомого майна від 06 березня 1998 року, укладений на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр» та зареєстрований 12 березня 1998 року Одеськім міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за реєстровим номером 322 у реєстровій книзі 261пр на сторінці 166, за умовами якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , що діяла від свого імені та від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_8 на підставі Розпорядження Жовтневої районної адміністрації Одеської міської ради від 14.11.1997 року за № 923, купили квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 107,9 кв.м, житловою площею 64,5 кв.м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 17 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Одеська універсальна товарна біржа «Центр» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, відмовив.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу житлового будинку підлягали нотаріальному посвідченню. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі у теперішній час не бажають посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі, доказів навмисного їх ухилення від нотаріального оформлення угоди позивачі суду не надавали. Суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально посвідчений не був, доказів навмисного ухилення відповідачами від нотаріального оформлення угоди позивачі суду не надали, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Суд зазначив, що оскільки згідно з відомостями Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» квартира за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить, зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також ОСОБА_9 , тому останні не позбавлені права звернутися до суду із позовом про визнання права власності, в тому числі, в порядку спадкування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просятьскасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року по справі № 522/3768/24, у?хвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не були враховані правові висновки (правова позиція) Верховного Суду (Об?єднана палата Касаційного цивільного суду) у постанові ВС від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523cво23), згідно яких укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі, тобто укладений позивачами 06.03.1998 року на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр» договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 повністю відповідав вимогам діючого на той час законодавства України, не підлягав подальшому нотаріальному посвідченню та є дійсним. Скаржники вважають, що на даний час втрачена можливість нотаріального посвідчення даної біржової угоди у зв`язку зі смертю одного з покупців ОСОБА_8 .

Вважають, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та неправильно тлумачив закон, а саме, cт. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР, при наявності правових висновків Верховного Суду (Об?єднана палата Касаційного цивільного суду) у постанові ВС від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23) відносно застосування даних норм матеріального права.

Зазначають, що відсутність нотаріального посвідчення даного договору купівлі-продажу квартири обумовлена діючим на тій час законодавством України.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 17.01.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснивОдеській універсальній товарній біржі «Центр»право подати до Одеського апеляційного суду пояснення у письмовій формі.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження від 17.01.2025 року надсилалась засобами поштового зв`язку, конверти повернулися до суду із зазначенням про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , Одеській універсальній товарній біржі «Центр» копія ухвали про відкриття провадження від 17.01.2025 року та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку, конверти повернулися до суду із зазначенням про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

ОСОБА_5 копія ухвали про відкриття провадження від 17.01.2025 року та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку, конверт повернувся до суду із зазначенням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_10 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судову повістку-повідомлення отримав 02.07.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , Одеська універсальна товарна біржа «Центр» про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що угоди щодо придбання на біржових торгах жилого будинку (квартири) чи його (її) частини вимагають оформлення в нотаріальній формі.

Ураховуючи положення ст. 220 ЦК України суд першої інстанції зазначив, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого квартири укладений 06 березня 1998 року №Н/98-0152 на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр» нотаріально посвідчений не був, доказів навмисного ухилення відповідачами від нотаріального оформлення угоди позивачі суду не надали, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із матеріалів справи вбачається, що 06 березня 1998 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , з однієї сторони та ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , що діяла від свого імені та від імені і в інтересах недієздатного ОСОБА_8 , з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-0152, а саме квартири АДРЕСА_1 , який зареєстровано на Одеській універсальній товарній біржі «Центр».

Відповідно до пункту 6 договору квартира продана за 76000 грн, які отримані продавцем після підписання даного договору.

Пунктом 9 договору передбачено, що на виконання ст. 227 ЦК України ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах недієздатного ОСОБА_8 , зобов`язані зареєстрований даний договір в Одеському міському бюро технічної інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості.

На останній сторінці договору купівлі-продажу Н/98-0152 міститься відмітка про те, що вказаний договір зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 12 березня 1998 року та здійснено запис в реєстрову книгу під № 322 стор. 166 у книзі № 261пр.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування частини квартири від 04 серпня 1998 року, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., та зареєстровано в реєстрі за №5752 ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 1/4 частини АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 10.08.1998 під №322 стор.144, кн.285пр (а.с. 11).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за № К1-168818-ф/л від 29.08.2023 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

З огляду на зазначені норми та враховуючи, що правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, у справі, що переглядається, мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно статті 47 ЦК України в редакції 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка

виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом статей 128, 153 ЦК України 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 224 ЦК України 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

У статті 9 Закону України «Про товарну біржу», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі та одержувати за це винагороду.

Згідно з частин другої, четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

За правилом статті 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року у справі № 661/3706/17 (провадження № 61-37644св18).

У постанові від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23) об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що «у статті 227 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. ЦК Української РСР не передбачалося обов`язку нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 березня 2018 року в справі № 904/4573/16, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 4 вересня 2019 року в справі № 903/729/16, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 183/900/17 (провадження № 61-9101св21))».

Крім того, у вказаній постанові об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виклала висновок про те, що «на рівні ЦК Української РСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК Української РСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі».

На час укладення договору купівлі-продажу квартири, 06 березня 1998 року, сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.

Колегія суддів вважає, що сторони договору купівлі-продажу усі вимоги договору виконали, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому, реєстрація бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 права власності на квартиру, придбану на підставі договору купівлі-продажу від 06 березня 1998 року, зареєстрованого на товарній біржі, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству.

Відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 18.01.2024 за №32999/04-04 станом на 31.12.2012 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано: 3/4 частини квартири за фізичними особами: « ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 » в рівних частках на підставі договору № Н/98-0152 купівлі-продажу нерухомого майна від 06.03.1998; 1/4 частина квартири за фізичною особою: « ОСОБА_1 » на підставі договору дарування частини квартири № 5752 від 04.08.1998.

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, оскільки договір купівлі-продажу укладено сторонами за їх взаємною згодою, вони виконали всі умови договору, ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 зареєстрували договір у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, то на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України «Про власність» вони набули права власності на квартиру.

Суд першої інстанції помилково ототожнив вжите у статті 227 ЦК Української РСР поняття «жилий будинок» з квартирою, яка була предметом договору № Н/98-0152 від 06 березня 1998 року, укладеного сторонами в цій справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 15.08.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 7988.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина та заведена спадкова справа: номер у Спадковому реєстрі: 71709547, номер у нотаріуса: 697с/2023, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75091160 від 12.12.2023 року.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкодавцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8 .

Державним нотаріусом Примосрької державної нотаріальної контори у м. Одеса Ворсуляк А. листом від 12.12.2023 року роз`яснено ОСОБА_1 щодо звернення до суду, у зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстровано на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» 06.03.1998 року за № Н/98-0152 не може бути прийнятий нотаріусом як правовстановлюючий документ на частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ураховуючи, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, який зареєстровано на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» 06 березня 1998 року, та право власності ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 на квартиру зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 12.03.1998 під №322 стор.166, кн.261пр, після укладення договору користувались квартирою, колегія суддів доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-0152 від 06 березня 1998 року квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 107,9 кв.м, житловою площею 64,5 кв.м, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та, ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_8 , на Одеській універсальній товарній біржі «Центр».

Слід зауважити, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин статтю 220 ЦК України, оскільки зазначена норма набула чинності після укладення договору купівлі-продажу від 06 березня 1998 року, тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна № Н/98-0152 від 06 березня 1998 року квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 107,9 кв.м, житловою площею 64,5 кв.м, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та, ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та та від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_8 , на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», зареєстрований у Одеському міському бюро технічної інвентаризації, про що 12 березня 1998 року у реєстровій книзі зроблено запис № 322 стор. 166 книга 261.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов