УХВАЛА

18 липня 2025 року

м. Київ

справа № 686/1082/20

провадження № 61-8318ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Савченко Оксаною Володимирівною, на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2022 року у цивільній справі № 686/1082/20 усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області шляхом її вселення у відповідну квартиру.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Встановлено відповідний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2022 року в частині встановлення порядку користування спірною квартирою скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії органу примусового виконання та просив зобов`язати заступника начальника Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гавришко О. М. закінчити виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язати не здійснювати стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у зв`язку із фактичним виконанням ним заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2022 року.

Скаргу мотивував тим, що на виконання вищевказаних судових рішень 06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 направлено засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення на користь ОСОБА_2 лист-повідомлення, яким повідомлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинитимуть ОСОБА_2 перешкод

у користуванні нею спірною квартирою та у ОСОБА_2 наявний безперешкодний доступ до квартири

АДРЕСА_1 на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Факт отримання ОСОБА_2 даного листа-повідомлення та ознайомленням із його змістом підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення

від 21 жовтня 2022 року.

Однак, 30 вересня 2024 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що на виконанні у Хмельницькому відділі державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_2, в якому

він є боржником, про усунення ОСОБА_1 перешкод в користуванні ОСОБА_2 квартирою

АДРЕСА_1 на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області шляхом її вселення у відповідну квартиру.

Скаржник звертав увагу на те, що заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2022 року у цивільній справі № 686/1082/20 фактично виконано до моменту відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2025 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду

від 12 червня 2025 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця вчинити дії відмовлено.

У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом

Савченко О. В., на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 червня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, державний виконавець дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження. Зазначає, що при ухваленні рішення про відмову у задоволенні скарги на дії/ бездіяльність органу примусового виконання судами першої та апеляційної інстанцій не враховано факт належного виконання скаржником заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2022 року

та постанови Хмельницького апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року у справі

№ 686/1082/20.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як визначено у частині першій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За положеннями пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 жовтня 2022 року ОСОБА_1

та ОСОБА_3 направлено засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення на користь ОСОБА_2 лист-повідомлення про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинитимуть ОСОБА_2 перешкод у користуванні нею квартирою АДРЕСА_1 на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та що у неї наявний безперешкодний доступ до квартири.

Відповідно до наявних в матеріалах справи поштових відправлень із описом вкладень визначено, що лист-повідомлення направлявся ОСОБА_2 на адреси в АДРЕСА_2 та в АДРЕСА_3 .

Згідно із рекомендованим повідомленням ОСОБА_2 отримала лист 21 жовтня

2022 року за поштовою адресою АДРЕСА_3 .

05 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)

із заявою про примусове виконання рішення суду від 21 січня 2022 року про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області шляхом її вселення у відповідну квартиру.

Постановою державного виконавця від 12 серпня 2024 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 про примусове виконання виконавчого листа №686/1082/20 від 28 липня 2023 року про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 на території Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області шляхом вселення у квартиру.

Постановою про стягнення виконавчого збору від 12 серпня 2024 року

у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16 000 грн.

14 жовтня 2024 року представник боржника - адвокат Савченко О. В. звернулася

до начальника Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із виконанням рішення суду

до відкриття виконавчого провадження.

Згідно із листом від 13 листопада 2024 року № 64533/16 представнику ОСОБА_1 - адвокату Савченко О. В., повідомлено, що підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні, оскільки стягувач не підтвердила фактичне виконання рішення суду.

Представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Косік С. В., у судовому засіданні заперечив отримання ОСОБА_2 зазначених листів та пояснив, що рішення не виконано добровільно боржником ОСОБА_1 , оскільки їй не забезпечено доступ до квартири, не передано ключі від квартири, а за адресою с. Шаровечка Хмельницького району ОСОБА_2 не проживає та не зареєстрована.

Доказів отримання листа-повідомлення за адресою місця реєстрації або адресою вказаною ОСОБА_2 для листування матеріали справи не містять.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції зазначив, що оскільки стягувач заперечує фактичне виконання судового рішення боржником, державний виконавець має обов`язок виконати рішення у визначеному законом порядку, натомість доводи апеляційної скарги про відсутність у боржника обов`язку виконати виконавчий документ у зв`язку з його фактичним виконанням шляхом направлення листів на адресу стягувачки не ґрунтуються на вимогах закону.

Факт повідомлення стягувача, ОСОБА_2 , про добровільне виконання ОСОБА_1 судового рішення спростовано, оскільки суд першої інстанції встановив, що лист-повідомлення направлявся ОСОБА_2 за адресою

АДРЕСА_3 , однак зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є кв. АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорту, наявного в матеріалах справи, доказів отримання вказаного листа-повідомлення за зареєстрованим місцем проживання стягувача, скаржником не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, оскільки судами встановлено, що стягувач не підтвердила фактичне виконання рішення суду, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки за приписами пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а указаної обставини судами не встановлено.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Савченко Оксаною Володимирівною, на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 12 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1

про зобов`язання державного виконавця вчинити дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник