П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/6135/24

Провадження № 22-ц/4815/898/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 14 год. 22 хв. 07 квітня 2025 року у

м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 09 квітня 2025 року.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Коробка Наталія Миколаївна;

відповідача - адвокат Кохана Оксана Олександрівна;

за участі: представника ОСОБА_1 - адвоката Коробки Наталії Миколаївни; ОСОБА_2 і його представника - адвоката Коханої Оксани Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коробки Наталії Миколаївни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року в суд через свого представника - адвоката Коробку Н.М. звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на частку квартири АДРЕСА_1 , а також на частку нежитлового приміщення №ГП18 по АДРЕСА_2 .

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що з 12 липня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від відносин у якому мають дочку ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 2007 року вони проживали у м. Рівне, де вели спільне господарство, отримували доходи та заощаджували гроші, зокрема для придбання верстатів і обладнання для ведення підприємницької діяльності, квартири, нежитлового приміщення, автомобілів тощо. На час пред`явлення позову припинили сімейні відносини, а справа про розірвання шлюбу між ними перебуває на розгляді в суді Комрат офіс Чадир-Лунга Республіки Молдова.

У шлюбі сторонами придбано та зареєстровано за відповідачем: у 2016 році двокімнатну квартиру, загальною площею 66,7 м2, житловою - 38,1 м2 по АДРЕСА_3 ; у 2018 році - нежитлове приміщення №ГП18, загальною площею 26,3 м2 по АДРЕСА_2 . Крім того, придбано та зареєстровано за ОСОБА_2 транспортні засоби.

Згоди щодо поділу спільного майна подружжя не досягло. Відповідач вважає, що все майно належить лише йому, тоді як ОСОБА_1 не має жодного права на майно, нажите ними у шлюбі. У зв`язку з цим вона змушена звертатися до суду за захистом своїх майнових прав шляхом поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

20 травня 2024 року через свого представника позивачем вимоги було змінено і просила визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , на частку нежитлового приміщення №ГП18 по АДРЕСА_2 , стягнувши з ОСОБА_2 на її користь 1 255 660 гривень компенсації за частку ринкової вартості транспортних засобів, придбаних у шлюбі, а саме 54 570 гривень компенсації за частку ринкової вартості автомобіля марки ВАЗ, моделі 21081, 1991 року випуску; 177 210 гривень компенсації за частку ринкової вартості автомобіля марки «FIAT», моделі «SCUDO», 2009 року випуску; 236 280 гривень компенсації за частку ринкової вартості автомобіля марки «LEXUS», моделі «GS 350», 2007 року випуску; 492 250 гривень компенсації за частку ринкової вартості причепа марки «Janmil», моделі «NW-IS», 2007 року випуску; 295 350 гривень компенсації за частку ринкової вартості тягача марки «Daf», моделі «CF 85.430», 2003 року випуску.

Станом на 28 березня 2024 року транспортні засоби марки ВАЗ, моделі 21081, марки «FIAT», моделі «SCUDO», та марки «LEXUS», моделі «GS 350», перебувають у володінні та розпорядженні відповідача. Однак у січні 2023 року причеп марки «JANMIL», моделі «NW-IS», та тягач марки «DAF», моделі «CF 85.430», ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу №7162/23/000123 і №7162/23/000124 від 18 січня 2023 року, укладених у суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , перереєстрував на нового власника.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2024 року прийнято заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Коробки Н.М. про зміну предмета позову.

Згодом, 02 липня 2024 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Коробка Н.М. знову подала заяву про зміну предмета позову, в якій просила, крім попередніх вимог, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1 691 697, 50 гривень компенсації за частку ринкової вартості ваги, конвеєра з двома бункерами та бані перевізної площею 49 м2.

У заяві зазначалося, що 28 червня 2024 року після звернення до суду з позовом і попередньої заяви про зміну предмета позову позивачу з веб-сайту оголошень OLX стало відомо, що ОСОБА_2 відчужує придбані у шлюбі рухомі речі, а саме вагу та конвеєр з двома бункерами і баню перевізну площею 49 м2. Ринкова вартість речей визначена самим відповідачем в оголошеннях про їх продаж та складає: вага і конвеєр з двома бункерами - 2 917 418 гривень; баня перевізна площею 49 м2 - 465 977 гривень, з огляду на що позивач просить стягнути на її користь з відповідача компенсацію за частку спірних рухомих речей.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2024 року прийнято заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Коробки Н.М. про зміну предмета позову.

Заперечуючи проти позову, 23 липня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кохана О.О. подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати за відповідачем право власності на частку земельної ділянки площею 0,1036 га, кадастровий номер: :07:027:0348, цільове призначення: "Для ведення садівництва", що розташована на території Городоцької сільської ради Садового товариства «Залізничник» Рівненського району Рівненської області.

Зверталася увага, що під час перебування сторін у шлюбі в 2019 році було придбано та зареєстровано за ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1036 га, кадастровий номер: :07:027:0348, яка розташована на території Городоцької сільської ради Садового товариства «Залізничник» Рівненського району Рівненської області, цільове призначення земельної ділянки: "Для ведення садівництва". Частки сторін як співвласників спірного майна у праві спільної сумісної власності є рівними та складають по частині за кожним з них, проте згоди між подружжям щодо поділу спільного майна не досягнуто, а тому відповідач вимушений звертатися до суду зі своїми матеріально-правовими вимогами.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2025 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на: частку квартири АДРЕСА_1 ; частку нежитлового приміщення №ГП18, по АДРЕСА_2 ; частку земельної ділянки, кадастровий номер: :07:027:0348, яка розташована на території Садового товариства «Залізничник» Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на: частку квартири АДРЕСА_4 ; частку нежитлового приміщення №ГП18, по АДРЕСА_2 ; частку земельної ділянки, кадастровий номер: :07:027:0348, яка розташована на території Садового товариства «Залізничник» Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області; транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі 21081, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки «FIAT», моделі «SCUDO», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки «LEXUS», моделі «GS 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки транспортних засобів: марки «ВАЗ», моделі 21081, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 17 826, 35 гривень; марки «FIAT», моделі «SCUDO», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 126 640, 69 гривень; марки «LEXUS», моделі «GS 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в розмірі 171 183 гривень.

ОСОБА_1 в задоволенні решти первісного позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 544, 40 гривень судового збору.

У поданій через свого представника - адвоката Коробку Н.М. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення частково незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення грошової компенсації вартості частки причепа марки "JANMIL" моделі "NW-IS", 2007 року випуску, та частки тягача марки "Daf" моделі "CF 85430", 2003 року випуску, ухваливши в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості частки причепа марки "JANMIL" моделі "NW-IS" у розмірі 353 057, 50 гривень та грошову компенсацію вартості частки тягача марки "Daf" моделі "CF 85430" у розмірі 182 952 гривні.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про свою незгоду із висновками суду про те, що спірні транспортні засоби було відчужено під час перебування сторін у шлюбі, а жодних доказів про те, що це відчуження відбулося не в інтересах сім`ї чи проти волі ОСОБА_1 не надано, тому це майно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто не може бути предметом поділу при вирішенні спірних відносин.

Покликається на те, що спірні причіп марки "JANMIL" моделі "NW-IS" та тягач марки "Daf" моделі "CF 85430" придбано сторонами як подружжям у шлюбі, тобто належали їм на праві спільної сумісної власності і вони мали рівні права на володіння, користування та розпорядження майном.

Вважає, що спірні транспортні засоби є цінними речами, а тому можуть бути відчужені лише за письмової згоди другого з подружжя. Їх цінність підтверджується висновком експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.11.2024 №СЕ-19/103-24/13293-АВ, за яким середня вартість причепа марки "JANMIL" моделі "NW-IS" становила 706 115 гривень, тягача марки "Daf" моделі "CF 85430" - 365 904 гривні.

При цьому судом залишено без уваги те, що сторони з жовтня 2022 року не проживали разом і не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, не здійснювали спільні витрати, спільно не харчувалися тощо, оскільки ОСОБА_1 з того часу виїхала з України за кордон. Станом на 18 січня 2023 року, тобто на день відчуження спірних транспортних засобів, вона не могла дати письмову згоду на їх відчуження, а про ці факти дізналася лише на початку квітня 2024 року. Також відповідач відчужив транспортні засоби за заниженими цінами, що опосередковано свідчить про відсутність у нього наміру отримувати згоду позивача на їх відчуження, намагаючись приховати грошові кошти.

В зв`язку із цим судом неправильно застосовано норми ст.ст. 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст. 369 ЦК України, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", висновки Верховного Суду, що висловлені у постановах від 15 січня 2020 року у справі №303/7089/18, від 17 серпня 2022 року у справі №545/2396/20.

У поданому відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Кохана О.О., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, 12 липня 2003 року між сторонами зареєстровано шлюб у Сільській раді с. Дезгінжа Комратського району Республіки Молдова, актовий запис №37, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 , виданим Агентством державних сервісів Республіки Молдова 19 березня 2003 року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №369271847 від 11 березня 2024 року видно, що за ОСОБА_2 23 серпня 2016 року зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , а 20 січня 2018 року - на нежитлове приміщення №ГП18 по АДРЕСА_2 .

25 червня 2019 року ОСОБА_1 набуто у власність земельну ділянку площею 0,1036 га, кадастровий номер: :07:027:0348, яка розташована на території Садового товариства «Залізничник» Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, цільове призначення земельної ділянки: "Для ведення садівництва". Цей факт підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 червня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Самсонюком Ф.П., зареєстрованим в реєстрі за №850, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №387261102 від 17 липня 2024 року.

З листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області від 26 квітня 2024 року №31/1857-17-2024, який надано на виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2024 року, вбачається, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_2 в період з 2007 року по 15 квітня 2024 року зареєстровані такі транспортні засоби: 21 січня 2015 року на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_5 від 21 січня 2015 року зареєстровано транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21081, 1991 року випуску, об`єм двигуна 1100 см3, VIN № НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_1 ; 04 травня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ від 04 травня 2018 року за №5641/2018/927122, зареєстровано транспортний засіб марки «FIAT», модель «SCUDO», 2009 року випуску, об`єм двигуна 1560 см3, VIN № НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; 11 вересня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу №6220/18/001807, укладеного в суб`єкта господарювання ТОВ «АЛЬФА-КАРАВАН» від 11 вересня 2018 року, зареєстровано транспортний засіб марки «LEXUS», модель «GS 350», 2007 року випуску, об`єм двигуна 3456 см3, VIN № НОМЕР_8 , державний номерний знак НОМЕР_3 . Станом на 26 квітня 2024 року ОСОБА_2 є власником зазначених транспортних засобів.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_2 за час з 2007 року по 15 квітня 2024 року були зареєстровані та перереєстровані такі транспортні засоби: 03 липня 2015 року на підставі ВМД №205070002/2015/008603 від 18 червня 2015 року зареєстровано транспортний засіб марки «JANMIL», моделі «NW-1S», 2007 року випуску, VIN № НОМЕР_9 , шасі № НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_10 , який 18 січня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 18 січня 2023 року №7162/23/000123 перереєстровано на ОСОБА_5 ; 09 липня 2015 року на підставі ВМД №204050001/2015/007812 від 30 червня 2015 року, довідки-рахунку серії ААЕ №199284 від 08 липня 2015 року зареєстровано транспортний засіб марки «DAF», моделі «CF 85.430», 2003 року випуску, об`єм двигуна 12580 см3, VIN № НОМЕР_11 , шасі НОМЕР_11 , державний номерний знак НОМЕР_12 , який 18 січня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 18 січня 2023 року №7162/23/000124 перереєстровано на ОСОБА_5 .

Така ж письмова відповідь надана Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Рівненській області на адвокатській запит представника позивача - адвоката Коробки Н.М. 29 березня 2024 року, до якого також були приєднані договори купівлі-продажу транспортного засобу №7162/23/000123 та №7162/23/000124 від 18 січня 2023 року.

Зі звітів про оцінку майна від 09 травня 2024 року ТОВ «Консалтинг-експерт І» видно, що ринкова вартість транспортних засобів: марки «ВАЗ», моделі 21081, 1991 року випуску, складає 109 140 гривень; марки «FIAT», моделі «SCUDO», 2009 року випуску, - 354 420 гривень; марки «LEXUS», моделі «GS 350», 2007 року випуску, - 472 560 гривень; марки «JANMIL», моделі «NW-1S», 2007 року випуску, - 984 500 гривень; марки «DAF», моделі «CF 85.430», 2003 року випуску, - 590 700 гривень.

Висновком експертного дослідження №ЕД-19/118-24/6689-АВ від 07 червня 2024 року Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «ВАЗ 21081», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_6 , станом на 05 червня 2024 року складає 35 652, 70 гривень.

Висновком експертного дослідження №ЕД-19/118-24/6690-АВ від 07 червня 2024 року Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «FIAT», моделі «SCUDO», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова № НОМЕР_7 , станом на 05 червня 2024 року складає 253 281, 38 гривень.

Висновком експертного дослідження №ЕД-19/118-24/6688-АВ від 10 червня 2024 року Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «LEXUS», моделі «GS 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова № НОМЕР_8 , станом на 05 червня 2024 року складає 342 366 гривень.

Висновком експертного дослідження №ЕД-19/118-24/6971-АВ від 12 червня 2024 року Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України встановлено, що середня ринкова вартість колісного транспортного засобу марки «JANMIL», моделі «NW-1S», 2007 року випуску, номер рами НОМЕР_9 , станом на дату проведення дослідження (12 червня 2024 року) складає 684 391, 22 гривні.

Висновком експертного дослідження №ЕД-19/118-24/6974-АВ від 12 червня 2024 року Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України встановлено, що середня ринкова вартість колісного транспортного засобу марки «DAF», моделі «CF 85.430», 2003 року випуску, номер рами НОМЕР_11 , станом на дату проведення дослідження (12 червня 2024 року) складає 358 420 гривень.

Висновком експерта №СЕ-19/103-24/13293-АВ від 28 листопада 2024 року Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України встановлено, що середня ринкова вартість колісного транспортного засобу марки «JANMIL», моделі «NW-1S», 2007 року випуску, станом на день проведення експертизи становить 706 115 гривень. Середня ринкова ціна тягача марки «DAF», моделі «CF 85.430», 2003 року випуску, станом на день проведення експертизи становила 365 904 гривень. Середня ринкова ціна тягача марки «DAF», моделі «CF 85.430», 2003 року випуску, станом на 18 січня 2023 року становила 326 558 гривень.

Вважаючи, що її суб'єктивні цивільні права на майно порушуються і не визнаються відповідачем, у березні 2024 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на частку квартири АДРЕСА_1 , на частку нежитлового приміщення №ГП18 по вулиці Соборна, буд. №285-а, приміщення 18, у м. Рівне, а відповідно до уточнених вимог також стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1 255 660 гривень компенсації за частку ринкової вартості транспортних засобів, придбаних у шлюбі, а саме 54 570 гривень компенсації за частку ринкової вартості автомобіля марки ВАЗ, моделі 21081, 1991 року випуску; 177 210 гривень компенсації за частку ринкової вартості автомобіля марки «FIAT», моделі «SCUDO», 2009 року випуску; 236 280 гривень компенсації за частку ринкової вартості автомобіля марки «LEXUS», моделі «GS 350», 2007 року випуску; 492 250 гривень компенсації за частку ринкової вартості причепа марки «Janmil», моделі «NW-IS», 2007 року випуску; 295 350 гривень компенсації за частку ринкової вартості тягача марки «Daf», моделі «CF 85.430», 2003 року випуску, 1 691 697, 50 гривень компенсації за частку ринкової вартості ваги, конвеєра з двома бункерами та бані перевізної площею 49 м2.

Заперечуючи проти первісного позову, у липні 2024 року ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 , яким просив визнати за ним право власності на частку земельної ділянки площею 0,1036 га, кадастровий номер: :07:027:0348, цільове призначення: "Для ведення садівництва", що розташована на території Городоцької сільської ради Садового товариства «Залізничник» Рівненського району Рівненської області.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що поділу між сторонами підлягає спірне майно, яке набуте сторонами як подружжям за час шлюбу і не відчужене ними. Тому визнано за ОСОБА_1 право власності на: частку квартири АДРЕСА_1 ; частку нежитлового приміщення №ГП18, по АДРЕСА_2 ; частку земельної ділянки, кадастровий номер: :07:027:0348, яка розташована на території Садового товариства «Залізничник» Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області.

За ОСОБА_2 визнано право власності на: частку квартири АДРЕСА_4 ; частку нежитлового приміщення №ГП18, по АДРЕСА_2 ; частку земельної ділянки, кадастровий номер: :07:027:0348, яка розташована на території Садового товариства «Залізничник» Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області; транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі 21081, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки «FIAT», моделі «SCUDO», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки «LEXUS», моделі «GS 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки транспортних засобів: марки «ВАЗ», моделі 21081, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 17 826, 35 гривень; марки «FIAT», моделі «SCUDO», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 126 640, 69 гривень; марки «LEXUS», моделі «GS 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в розмірі 171 183 гривень.

ОСОБА_1 в задоволенні решти первісного позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме в частині стягнення грошової компенсації вартості частки причепа марки "JANMIL" моделі "NW-IS" у розмірі 353 057, 50 гривень та грошової компенсації вартості частки тягача марки "Daf" моделі "CF 85430" у розмірі 182 952 гривні, відмовлено. При цьому суд виходив із відсутності належних і допустимих доказів про те, що ці два транспортні засоби було відчужено відповідачем не в інтересах сім`ї та без згоди позивача.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Згідно зі ст.ст. 3, 21, 27, 36, 57, 60, 61, 62, 63, 68, 69, 70, 71 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст. 183, 316, 317, 321. 355, 356, 364, 365, 368, 370, 372 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17) вбачається, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Статтями 63, 69, 70 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу, яка може бути спростована. Так, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц, від 03 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі №552/1514/19, від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18, від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц висновувано, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України, у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини з приводу припинення свого права на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

У разі, коли один із подружжя (позивач) не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій з попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можна реально поділити між сторонами відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу та залишає майно у спільній частковій власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, постанова Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі №752/18272/18).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Така позиція засвідчена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зазначається, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Такий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду стосовно правового режиму спірного майна, а саме причепа марки "JANMIL" моделі "NW-IS" та тягача марки "Daf" моделі "CF 85430", то колегія суддів з ними погодитися не може.

Так, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в т.ч. гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ця норма закону кореспондує частині четвертій ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як установлено, транспортні засоби марки «Janmil», моделі «NW-IS», 2007 року випуску, та марки «Daf», моделі «CF 85.430», 2003 року випуску, були зареєстровані за ОСОБА_2 03 липня 2015 року та 09 липня 2015 року відповідно. 18 січня 2023 року дані транспортні засоби на підставі договорів купівлі-продажу перереєстровано на ОСОБА_5

ОСОБА_2 у судовому засіданні стверджував, що з позовом про розірвання шлюбу позивач звернулася до суду Комрат офіс Чадир-Лунга Республіки Молдова через 1 рік і 4 місяці після того, як виїхала за межі України, тобто в лютому 2024 року, що не заперечувалося й представником ОСОБА_1 - адвокатом Коробкою Н.М.

Отже, транспортні засоби марки «Janmil», моделі «NW-IS», 2007 року випуску, та марки «Daf», моделі «CF 85.430», 2003 року випуску, які були зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , були придбані у період шлюбу, проте вказані транспортні засоби були відчужені 18 січня 2023 року, тобто ще під час перебування сторін у шлюбі.

Жодних доказів про те, що відчуження спірних транспортних засобів відбулось не в інтересах сім`ї чи проти волі ОСОБА_1 суду не надано.

Тому транспортні засоби марки «Janmil», моделі «NW-IS», 2007 року випуску, та марки «Daf», моделі «CF 85.430», 2003 року випуску, станом на час вирішення спору не є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, адже вибули із власності подружжя під час перебування у шлюбі, а тому не можуть бути предметом поділу під час розгляду даної справи.

При цьому свідок ОСОБА_3 , яка є дочкою сторін, своїми показаннями в судовому засіданні не підтвердила і не спростувала тих обставин, що спірні транспортні засоби були відчужені ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї та без згоди позивача.

Згідно із ст.ст. 12, 81, 76, 77-80 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Цим обставинам суд першої інстанції уже дав детальну і вичерпну оцінку.

Тому не не заслуговують на увагу і аргументи про те, що спірні транспортні засоби є цінними речами, а тому можуть бути відчужені лише за письмової згоди другого з подружжя, а також що сторони з жовтня 2022 року не проживали разом і не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, не здійснювали спільні витрати, спільно не харчувалися тощо.

Спростовуються правильністю висновків суду і посилання автора апеляційної скарги на хибне застосування норм матеріального права.

З приводу доводів про незастосування висновків Верховного Суду, що висловлені у постановах від 15 січня 2020 року у справі №303/7089/18, від 17 серпня 2022 року у справі №545/2396/20, то колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини та права і обов`язки, які були предметом розгляду касаційним судом, відрізняються правовою природою, своїми характеристиками та обставинами справи. Тобто вони не є подібними між собою і не є релевантними до існуючих правовідносин, а тому до застосування не підлягають.

Щодо недодержання судом норм процесуального права, то відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове вирішення сімейного спору, заявник не надала, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

В решті покликання заявника про помилковість рішення суду попередньої інстанції в оскаржуваній частині також є необгрунтованими і тому колегією суддів відхиляються.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині поділу майна шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки причепа марки "JANMIL" моделі "NW-IS" у розмірі 353 057, 50 гривень та грошової компенсації вартості частки тягача марки "Daf" моделі "CF 85430" у розмірі 182 952 гривні.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коробки Наталії Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2025 року в оскаржуваній частині - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 29.07.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків