Справа № 308/5017/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Камілли В.Я.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів на утримання останнього в розмірі 6000грн.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого відбувалися сварки. Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинилися. Позивачка вважає, що збереження шлюбу та примирення є неможливим. Син залишився проживати з нею та перебуває на її повному утриманні.

За наведених вище обставин, з урахуванням інтересів дитини, позивачка просить визначити місце проживання сина з нею та стягувати на її користь аліменти на його утримання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини визнав. Щодо стягнення аліментів позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення суми 3000грн. В решті - заперечує, вважає їх надмірними. Стверджує, що постійної роботи немає, а відтак і постійного доходу. Перебуває за кордоном, працює на сезонних роботах. Вважає твердження позивача про перебування сина на її утриманні таким, що не відповідає дійсності, оскільки відповідач, як батько, належно виконував свої зобов`язання забезпечуючи сина предметами матеріального вжитку та грошовими коштами. Також зазначає, що у нього на утриманні також перебувають непрацездатні батьки - пенсіонери, зокрема батько є інвалідом ІІ групи.

Ухвалою суду від 16.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 27.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити.

Представник відповідача адвокат Матіко С.Р. підтвердив позицію свого довірителя щодо визнання позовних вимог в частині розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів у сумі 3000грн., в іншій частині вимог про стягнення аліментів просив відмовити за необґрунтованістю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: служба у справах дітей Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, разом з тим подала клопотання про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Щодо вимоги про розірвання шлюбу

Згідно зі ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 01 лютого 2014 року уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис №05, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 , дружини ОСОБА_7 .

У шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що 08.01.2015 складено відповідний актовий запис №02.

Згідно з положеннями частини 2 статті 368 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну малолітню дитину, сімейне життя позивача та відповідача не склалось, примиритися не змогли, шлюбні відносини фактично припинені.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

З огляду на викладене, враховуючи спільне бажання подружжя розірвати шлюб, суд дійшов висновку, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, у зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо вимог про зміну прізвища на дошлюбне

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право відновити своє дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу - з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .

Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що також закріплено вст.141 СК України, та Конвенції про права дитини.

Крім цього слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму правах на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Враховуючи те, що після фактичного припинення шлюбних відносин син подружжя ОСОБА_4 , залишився проживати з матір`ю, а також відсутність заперечень з боку батька щодо визначення місця проживання дитини, висновок органу опіки та піклування від 28.03.2025, суд вважає можливим задоволити позовні вимоги в цій частині та залишити проживати малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у ч. 2ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи обставини передбачені ст.182 СК України, часткове визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини, у твердій грошовій сумі 6000грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 08.04.2025 і до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, обов`язку обох батьків їх утримувати та відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі.

Щодо доводів відповідача про те, що у нього на утриманні перебувають непрацездатні батьки, що унеможливлює сплату ним аліментів у запропонованому позивачем розмірі, то суд констатує наступне. У підтвердження наведених доводів відповідач до відзиву на позовну заяву подав копії пенсійних посвідчень матері та батька, копію свого свідоцтва про народження з яких встановлено, що мати - ОСОБА_9 є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років; батько - ОСОБА_10 - є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності. Оцінюючи вказані докази та приймаючи рішення про задоволення позову в частині стягнення аліментів в заявленій позивачем сумі, суд виходить з того, що лише сам факт того, що батьки є пенсіонерами, без інших доказів, які б підтверджували потребу в їх утриманні та надання такої відповідачем, не підтверджує утримання батьків останнім.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

З урахуванням визнання відповідачем позовних вимог в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини до початку розгляду справи по суті та відповідно задоволення позову в цій частині, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору (1211,20грн.), а решта 50 відсотків (1211,20грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також з відповідача підлягає стягненню в дохід Державного бюджету судовий збір в розмірі 1211,20грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

На підставі ст.ст.24,56,104,105,110,160,161,181,182,183,184 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,280-282,289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів- задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладений 01 лютого 2014 року та зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №05, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , - розірвати.

Після розірвання шлюбу змінити прізвище позивачки ОСОБА_2 на її дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 ».

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 .

Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду 08.04.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Повернути ОСОБА_2 з Державного бюджету 1211 (одну тисячу двісті одинадцять гривень) грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму 1211 (одну тисячу двісті одинадцять гривень) грн. 20 коп. судового збору у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять гривень) грн. 20 коп. судового збору до Державного бюджету.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, , місцезнаходження: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Холмок, вул. Свободи, буд. 50.

Повне рішення суду складено 24 липня 2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник