Провадження № 2-з/359/94/2025
Справа № 359/7630/25
УХВАЛА

Іменем України

02 липня 2025 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Водполімер» про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ :

30 червня 2025 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від ТОВ «Науково-виробнича фірма «Водполімер» надійшла заява про забезпечення позову, якою просить суд : постановити ухвалу про невідкладне забезпечення позову ТОВ «Науково-виробнича фірма «Водполімер» у справі у вигляді арешту : розташованої у м.Борисполі земельної ділянки площею 0,1769 га, кадастровий номер :06:003:0011, що має реєстраційний номер об`єкта у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 208; розташованої у м.Борисполі земельної ділянки площею 0,0847 га, кадастровий номер :06:003:0012, що має реєстраційний номер об`єкта у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 208, та заборонити вчиняти з указаними об`єктами нерухомості будь-які юридично значимі дії, направлені на їх відчуження, передачу в іпотеку, обтяження, перереєстрацію, зміну технічних характеристик, об`єднання чи поділ цих ділянок до завершення розгляду по суті справи.

Заяву обґрунтовано тим, що у провадженні судді Семенюти О.Ю. перебуває цивільний позов Товариства, предметом якого є, серед іншого, основна вимога про витребування із незаконного володіння гром-на ОСОБА_1 у власність та володіння ТОВ НВФ «Водполімер» викраденого за підробленими документами об`єкту нерухомості - земельної ділянки площею 0,2616, га (кадастровий номер :06:003:0007), що наразі має адресу: АДРЕСА_1 .До протиправного викрадення цієї ділянки з їхньої власності вона та розташована на ній офісна будівля Позивача були єдиним невіддільним господарським комплексом, який належав Позивачу на праві власності з 2011 року, що підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав №7375248 від 31 липня 2023 року (щодо ділянки) та Витягом КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав № 32085266 від 17 листопада 2011 року (щодо будівлі). Як вказано у позовній заяві та підтверджується доданими до неї доказами, перший зловмисний власник - ТОВ «Концерн «Водполімер» після отримання ділянки під свій юридичний контроль, не обмежився звичайним її господарським використанням у своїй статутній діяльності, як би це зробив будь-який добросовісний набувач нерухомого майна, - він ініціював організаційно-правові дії, спрямовані на максимальне ускладнення майбутніх дій Позивача як законного власника землі з розшуку та встановленню поточного статусу ділянки під Адмінбудівлею № 9 на підставі відомостей Державного реєстру речових прав чи Держкадастру України.Щоб перешкодити такому пошуку, щодо спірної ділянки землі було вчинено низку фраудаторних правочинів та дій, котрі - за задумом учасників рейдерського захоплення нашого майна мали ускладнити майбутнє правосуддя щодо спірного об`єкту нерухомості:Тому, суд має врахувати, що у Державному реєстрі речових прав державним реєстратором (нотаріусом О.Дудкою) було у 2016 р. закрито розділ відомостей про будь-яку нерухомість нашого підприємства за адресою: АДРЕСА_2 ; натомість відкрито у Реєстрі новий розділ за новою, досі не існуючою адресою: АДРЕСА_1 , на якій речове право на нашу нерухомість було спочатку зареєстровано за первісним зловмисним набувачем - юридичною особою - ТОВ «Концерн Водполімер», потім за фізичною особою, котра - розділила цю ділянку ліквідувала та створила із неї дві окремі.Таким чином, внаслідок вчинення недобросовісних та умисних дій Відповідача-1, із березня 2018 року із баз даних Державного реєстру речових прав та з Державного кадастру України було повністю вилучено записи про фізичне існування спірної ділянки по АДРЕСА_1 (а до того - Запорізькій, 10). Натомість у цих державних базах з`явилися як новостворені дві нові ділянки з новими ідентифікуючими реквізитами (адреса, кадастр та площа). В цьому судовому спорі невжиття судом передбачених процесуальним законом заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, зазахистом яких ТОВ НВФ «Водполімер» звернулося до суду (ст. 149 ЦПК України). Адже в результаті вирішення спору Суд має підстави прийняти ім`ям України рішення про повернення саме відповідачем спірних земельних ділянок, як і раніше були єдиним цілим об`єктом нерухомості) її законному власнику - позивачу.У позовній заяві та у долучених доказах (у т. ч. - судових рішеннях попередніх років) Позивач звернув особливу увагу Суду на аргументи, що вказана ділянка нашого Товариства була неодноразово відчужена і передана Відповідачу-1 за заздалегідь спланованим усіма учасниками незаконних правочинів зловмисним та таємним умислом на її викрадення з власності ТОВ НВФ «Водполімер».З метою ефективного захисту правомірних інтересів Позивача та забезпечення можливості належної реалізації очікуваного судового рішення у справіщодо повернення саме Відповідачем-1 нерухомого майна його законному власнику - ТОВ НВФ «Водполімер», просять суд прийняти ухвалу про забезпечення нашого позову.Також, просили суд врахувати ту обставину, що обидві ділянки є суто формальною власністю відповідача ОСОБА_1 , котрий нашу ділянку за її призначенням не використовує та ніколи не використовував, оскільки вона відноситься до категорії ділянок промисловості, тобто - має непобутове та не сільськогосподарське призначення, і якою в господарських цілях він не вправі користуватися, оскільки не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності (підприємець). А Будівля офісу, розташована на спірній ділянці (штучно розділеній на дві) - є власністю Позивача.Забезпечення позову у цивільному процесі застосовується судом з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі і запропонований Позивачем спосіб забезпечення якраз спрямований на таке майбутнє реальне виконання судового рішення.Невжиття Судом визначених нами заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист інтересів нашого Товариства в процедурі повернення нашого майна від поточного володільця (відповідача), або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких ТОВ НВФ «Водполімер» звернулося в рамках даного позову.Накладенням арешту на обидві спірні земельні ділянки у м. Борисполі суд жодним чином не порушить майнових інтересів Відповідача-1, оскільки таким забезпеченням суд лише тимчасово обмежить цивільний оборот цього майна, не дозволивши його подальше відчуження Відповідачем чи обтяження (передача в заставу чи іпотеку) поза контролем суду, або реалізацію Відповідачем-2 як іпотекодавцем права іпотечного набуття власності на частину нашої ділянку - до моменту вирішення даного спору по суті.Цим самим суд збереже існуючий статус-кво для усіх зацікавлених сторін у тому правовому форматі, як це існує до моменту забезпечення позову. Тобто, існуючий на дану пору обсяг правових та економічних інтересів, прав й обов`язків як поточного власника спірних ділянок, так і Позивача, чи будь-яких третіх осіб жодним чином не будуть змінені.З цієї причини потреби у здійсненні заявником зустрічного забезпечення немає.

Згідно положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст.149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (ч.ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Водполімер» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна із незаконного володіння.

Однак, доказів перебування вказаної справи у провадженні суду заявником не надано.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Згідно заяви вбачається, що у сторін існує спір щодо земельної ділянки та розташованій на ній офісній будівлі.

Проте, заявник належним чином не обґрунтував заяву про забезпечення позову щодо існування ризику реалізації вказаного майна відповідачами під час розгляду справи в суді.

При цьому, із вказаної заяви та приєднаних до неї доказів не вбачається наявність ризиків здійснення відповідачами будь-яких дій, направлених на відчуження спірного майна.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Відповідно ч. 10, 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Водполімер» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Яковлєва Л.В.