Справа №295/5165/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретаря с/з Лукасевич А.Є.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та їх скасування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради про визнання незаконним наказу від 14.01.2025 року № 64-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та його скасування; про визнання незаконним наказу від 14.01.2025 року № 67-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та його скасування; про визнання незаконним наказу від 14.01.2025 року № 68-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та його скасування. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у сумі 29230,00 грн., а також всі витрати, пов`язані з розглядом справи у суді, покласти на відповідача. При цьому, посилається на те, що він, у період з 09.01.1991 року до 31.01.2025 року, перебував у трудових відносинах з відповідачем - Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради. З 05.06.2015 року позивач працював завідувачем ортопедично-травматологічного відділення №2 (кістково-гнійне). 14.01.2025 року відповідачем було видано три накази ( № 64-ос/тм; № 67-ос/тм; № 68-ос/тм) про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Позивач зазначає, що все це вказує на його переслідування та грубе порушення відповідачем чинного законодавства про працю та практики Верховного Суду. Позивач вважає, що при притягненні його до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, вказані ним у позовній заяві норми чинного трудового законодавства України було порушено відповідачем, не визначено його вину та не вказано, у якій формі вона проявляється. З огляду на вищезазначене, накладені на позивача відповідачем дисциплінарні стягнення є незаконними та підлягають скасуванню.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 17.04.2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та їх скасування передано на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира.

Постановою Житомирського апеляційного суду м. Житомира від 19.05.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2025 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 28.05.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

18.06.2025 року від представника відповідача адвоката Князєва В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому він просив у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень відмовити повністю, а також стягнути з позивача на користь відповідача 10000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу у даній справі.

24.06.2025 року від представника відповідача адвоката Князєва В.В. до суду надійшли додаткові письмові пояснення до відзиву на позовну заяву про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та їх скасування, стягнення моральної шкоди з доданою копією наказу від 27.01.2025 року № 149-ос/тр «Про розірвання трудового договору в зв`язку із скороченням штату працівників».

У свою чергу, 07.07.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради по цивільній справі № 295/5165/25, в якій він просить рішення суду приймати з урахуванням відповіді на відзив.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у період з 09.01.1991 року до 31.01.2025 року, позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Зокрема, 05.06.2015 року позивача було призначено виконуючим обов`язки завідуючого відділенням кістково-гнійної хірургії, лікарем-ортопедом-травматологом, а 10.09.2018 року позивача було переведено на посаду завідувача ортопедично-травматологічного відділення №2 (кістково-гнійне), лікаря-ортопеда-травматолога.

31.01.2025 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатів.

Всі вищеперелічені факти підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 , де містяться відповідні записи, долученої до матеріалів справи.

14.01.2025 року Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, за підписом в.о. генерального директора Олександра Веселовського було видано ряд наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , зокрема, наступні.

Як вбачається з наказу, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради 14.01.2025 року за № 64-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », ОСОБА_1 - завідувач ортопедично-травматологічного відділення № 2 (OTB №2) (кістково-гнійне) КНП «Обласна лікарня», грубо порушуючи свої професійні, трудові та посадові обов?язки, зловживаючи покладеними на нього повноваженнями завідувача, якій відповідає за все, що відбувається у відділенні, 26.11.2024 року в робочий час, залучивши знайомого волонтера ОСОБА_2 , без дозволу керівництва лікарні, всупереч встановленим заборонам під час військового стану, організував на своєму робочому місці в палаті № 6 ОТВ №2 відео-зйомку зустрічі волонтера ОСОБА_2 з пораненими військовослужбовцями, які знаходяться у відділенні на стаціонарному лікуванні, щодо недопущення звільнення ОСОБА_1 , після чого даний відеозапис було розміщено в різних соціальних під заголовком наступного змісту: «В обласній лікарні ім. Гербачевського хочуть звільнити з посади ОСОБА_3 - завідувача травматологічного відділення, фахівця з більш ніж 40 річним стажем... Просимо поширити в підтримку лікаря високої кваліфікації, на якого чиниться тиск з боку керівництва.».

Окрім того, що вказаний відео-сюжет, що умисно створений з метою дискредитації законних дій керівництва лікарні, містить неправдиві, свідомо перекручені відомості щодо звільнення лікаря ОСОБА_1 , у ньому мається повідомлення ОСОБА_2 про геолокацію місця проведення цієї відео-зйомки, її мету, а також назву об?єкту критичної інфраструктури, що дає змогу його ідентифікації на місцевості. Даний факт протиправних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що відбувались 26.11.2024 р. в палаті №6 OTB №2, та вчинені умисно з корисливих мотивів, без дозволу керівництва, всупереч існуючих законодавчо встановлених заборон здійснення та поширення фото-відео зйомки з військовими на території об?єкту критичної інфраструктури, було виявлено керівництвом та персоналом лікарні в соціальних мережах 28.12.2024 року. Таким чином, ОСОБА_1 , завідувач ОТВ № 2 КНП «Обласна лікарня», 26.11.2024 року на робочому місці грубо порушив п. п. 2.14., 2.19, 2.20 «Посадової інструкції завідувача ОТВ №2», Правила внутрішнього трудового розпорядку, вимоги рішень РНБО, наказів та вказівок МОЗ України, а також ДОЗ Житомирської ОВА від 02.10.2024р. № 4154 щодо припинення та заборони здійснення та розміщення фото, відео матеріалів із зображеннями військових, пацієнтів у ЗМІ та соціальних мережах, норми ст. 139 КЗпП України щодо невиконання наказів керівництва щодо надання пояснень, а також вимоги наказу № 115адм. від 16.12.2024 р. «Щодо надання пояснень працівниками ОТВ № 2», що є самостійним проступком - невиконання наказу керівника. Для накладення на несумлінного працівника дисциплінарного стягнення не мають значення реальні наслідки дисциплінарного проступку, цілком достатньо фіксації самого факту винного вчиненого працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду стягнення (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 р. по справі № 754/4355/17). Враховуючи викладене, дійсні обставини вчинення ОСОБА_1 зазначених проступків, обов?язок працівника давати звіт перед роботодавцем за вчинені проступки та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства, а також те, що його письмове пояснення (рапорт) не спростовує факту проступків та його вини у їх скоєнні, з метою зміцнення трудової дисципліни та належного виконання працівниками функціональних обов?язків, не рахуючи часу звільнення ОСОБА_1 від роботи у зв?язку з його тимчасовою непрацездатністю з 27.12.2024р. до 13.01.2025р., керуючись статтями 43, 139,140, 147-149, 252 КЗпП України, ОСОБА_1 - завідувача ортопедично-травматологічного відділення № 2 КНП «Обласна лікарня», за умисне вчинення 26.11.2024 року дисциплінарного проступку, притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення йому догани. Крім того, у цьому наказі зазначено: «Про застосування дисциплінарного стягнення повідомити ОСОБА_1 під розписку.».

Підставою для видачі вищевказаного наказу зазначено наступні документи: доповідна юрисконсульта ОСОБА_4 від 28.11.2024 р.; заява до УСБУ за фактом подій 26.11.2024 р.; Акт про відмову у наданні пояснень від 16.12.2024 р.; пояснення ст. медсестри ОСОБА_5 та медсестри ОСОБА_6 ; посадова інструкція завідувача ОТВ №2; згода профспілки КНП «Обласна лікарня» від 25.12.2024 р.

У свою чергу, з наказу, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради 14.01.2025 року за № 67-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », вбачається, що ОСОБА_1 - завідувач ортопедично-травматологічного відділення № 2 (OTB №2) (кістково-гнійне) КНП «Обласна лікарня», внаслідок неналежного виконання з його вини на нього трудових та посадових обов?язків, на робочому місці вчинив дисциплінарний проступок, що полягає у відсутності належної організації лікувально-профілактичної діяльності у відділенні, відсутності контролю за лікувальним процесом у відділенні, надання неякісної ортопедично-травматологічної допомоги, неправильному та несвоєчасному веденні медичної документації та відсутності контролю за правильним та своєчасним веденням медичної документації у відділенні.

Так, 10.12.2024р. медичною радою КНП «Обласна лікарня» за результатами розгляду скарги т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо неналежного лікування військовослужбовця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також скарги військовослужбовця ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо ненадання йому належної медичної допомоги в ОТВ № 2, в якому він знаходився на лікуванні з 09.11.2024р. по 24.11.2024р., прийняте рішення, яким визнано неналежним стан організації надання медичної допомоги пацієнтам в ортопедично-травматологічному відділенні № 2, виявлено низку порушень організаційного та лікувального процесів, а саме; 1. Стосовно пацієнта військовослужбовця ОСОБА_7 : нераціональна антибактеріальна терапія, відсутність її корекції, що суперечить вимогам наказу МОЗ України від 23.08.2023 року № 1513 «Про затвердження Стандарту медичної допомоги «Раціональне застосування антибактеріальних і антифунгальних препаратів з лікувальною та профілактичною метою», відсутня антикоагулянтна профілактика з огляду на важку скелетну травму, в більшості щоденників відсутні години огляду пацієнта, відсутній передопераційний епікриз з розглядом варіантів лікування, спільне рішення завідувача відділенням ОСОБА_1 та лікаря ОСОБА_9 про подальше амбулаторне лікування пацієнта є помилковим, зважаючи на важкість, характер та наслідки поранення, стан при виписці з відділення потребував його направлення до закладу наступного етапу евакуації для подальшого стаціонарного лікування та реабілітації. 2. Стосовно пацієнта ОСОБА_8 : в його медичній карті стаціонарного хворого виявлено некоректність записів в щоденниках за 11.12. та 12.12.2024 р. - тричі вказано що пацієнт «переводиться до ОВТ № 2». В щоденниках відсутні записи про корекцію лікуючим лікарем медикаментозного лікування. Не дотриманий протокол антибактеріальної терапії, яка проводилась протягом 2-х днів, а 11.11.2024 року призначено ще b-лактамний антибіотик, результати бактеріологічного посіву відсутні. Відсутній також передопераційний епікриз, тому незрозумілими є покази та варіанти оперативного лікування. Не проводилась адекватна тромбопрофілактика. Не зрозумілими є рекомендації, наведені у виписці, зокрема, «хворий самовільно залишив відділення», проте лікар ОСОБА_1 «скеровує пацієнта для подальшого лікування до військового шпиталю». Отже, виявлені недоліки в організаційному та лікувальному процесі завідувача ОТВ №2 ОСОБА_1 , що мають системний характер, свідчать про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов?язків завідувача відділення, що полягає у відсутності належної організації лікувально-профілактичної діяльності у відділенні, відсутності контролю за лікувальним процесом у відділенні, надання неякісної ортопедично-травматологічної допомоги, зокрема, пораненим військовослужбовцям, неправильному та несвоєчасному веденні медичної документації та відсутності контролю за правильним та своєчасним веденням медичної документації у відділенні, що в свою чергу є порушенням п.п. 2.3, 2.4, 2.11, 2.17 Посадової інструкції завідувача OTB № 2. Таким чином, притягнення завідувача ОТВ №2 ОСОБА_10 до дисциплінарної відповідальності та застосування стягнення у вигляді догани є абсолютно правомірним та необхідним, адже відповідно до ст. 140 КЗпП України, трудова дисципліна у колективі забезпечується свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, створенням нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості та застосування в необхідних випадках заходів дисциплінарного впливу до несумлінних працівників.

Враховуючи викладене, дійсні обставини, за яких вчинено проступки умисно а також те, що письмове пояснення (рапорт) ОСОБА_1 , які жодним чином не спростовує факту проступків та його вини у скоєних проступках, з метою зміцнення трудової дисципліни та належного виконання працівниками функціональних обов?язків, не враховуючи період перебування ОСОБА_1 на лікарняному з 27.12.2024 р. по 13.01.2025 р., керуючись статтями 43, 139,140, 147-149, 252 КЗпП України, ОСОБА_1 - завідувача ортопедично-травматологічного відділення № 2 КНП «Обласна лікарня», за умисне вчинення 26.11.2024 року дисциплінарного проступку, притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення йому догани. Крім того, у цьому наказі зазначено: «Про застосування дисциплінарного стягнення повідомити ОСОБА_1 під розписку.».

Підставою для видачі наказу зазначено наступні документи: скарга командира в/ч НОМЕР_1 , з додатками; скарга військовослужбовця ОСОБА_11 ; протокол засідання медичної ради від 10.12.2024 р.; посадова інструкція завідувача ОТВ №2.

Крім того, як вбачається з наказу, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради 14.01.2025 року за № 68-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », ОСОБА_1 - завідувач ортопедично-травматологічного відділення № 2 (OTB №2) (кістково-гнійне) КНП «Обласна лікарня», внаслідок невиконання з його вини на нього трудових та посадових обов?язків, вимог нормативно-правових актів та наказів, на робочому місці вчинив ряд дисциплінарних проступків, що були виявлені 19.12.2024 року під час перевірки стану охорони праці в ОТВ № 2, а саме: протягом 2024 року не проводив інструктажі з охорони праці та пожежної безпеки з підлеглим персоналом на робочих місцях; внаслідок безвідповідального відношення до своїх безпосередніх посадових обов?язків, ігноруючи встановлені терміни, не пройшов вчасно медогляд за 2024 рік та не забезпечив та не проконтролював проходження такого медогляду своїми підлеглими лікарями, не виконав вимоги наказів щодо проведення позапланового інструктажу, не виконав обов?язок завідувача відділення щодо доведення та ознайомлення з наказами під підпис підлеглих працівників, чим грубо порушив вимоги ст. 139 КЗпП, п. п. 2.11, 2.14.,2.19 «Посадової інструкції завідувача ОТВ №2» та наказу МОЗ від 21.05.2007 р. № 246, що є порушенням Законів України про «Основи законодавства України про охорону здоров?я» від 19.11.1992 р., «Про охорону праці» від 14.10.1992 р., не виконав вимоги наказу МОЗ України «Щодо організації проведення обов?язкових профілактичних медичних оглядів працівників окремих професій, виробництв і організацій, діяльність яких пов?язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб» від 23.07.2002 р. № 280, наказу МОЗ України від 11.04.2022 р. № 607, а також проігнорував вимоги наказів КНП «Обласна лікарня» № 6 адм, від 08.01.2024 р., № 41адм, від 04.04.2024 р., № 57адм. від 16.05.2024 р. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення не мають значення реальні наслідки дисциплінарного проступку, цілком достатньо фіксації самого факту винного вчиненого працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення (постанова Верховного Суху від 20.05.2020 р. по справі № 754/4355/17). Враховуючи викладене, дійсні обставини вчинення ОСОБА_1 зазначених проступків, обов?язок працівника давати звіт перед роботодавцем за вчинені проступки та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства, а також те, що письмове пояснення (рапорт) ОСОБА_1 не спростовує факту проступків, що виявлені 19.12.2024 р. та його вини у їх скоєнні, з метою зміцнення трудової дисципліни та належного виконання працівниками функціональних обов?язків, керуючись статтями 43, 139,140, 147-149, 252 КЗпП України, ОСОБА_1 - завідувача ортопедично-травматологічного відділення № 2 КНП «Обласна лікарня», за умисне вчинення дисциплінарних проступків, що були виявлені 19.12.2024 року, притягнути до дисциплінарної відповідальності, оголосивши йому догану. Крім того, у цьому наказі зазначено: «Про застосування дисциплінарного стягнення повідомити ОСОБА_1 під розписку.».

Підставою для видачі наказу зазначено наступні документи: ??наказ від 08.01.2024 р. № 6 адм.; наказ від 04.04.2024 р. № 41 адм.; наказ від 16.05.2024 р. № 57 адм.; доповідна інженера з охорони праці ОСОБА_12 від 20.12.2024 р.; Акт обстеження стану охорони праці ОТВ №2 від 19.12.2024 р.; доповідна юрисконсульта Князєва В.В. щодо результатів проходження медогляду медичним персоналом відділень за 2024 рік; пояснення (рапорт) ОСОБА_1 .

У свою чергу, в обґрунтування відзиву на позовну заяву, представником відповідача було додано до нього наступні документи: дві роздруківки з сайту Пенсійного фонду України щодо листків непрацездатності позивача ОСОБА_1 ; витяг з наказу, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 27.12.2024 року № 1743-ос/тр «Про кадрові питання»; копію доповідної записки старшої сестри медичної ОСОБА_13 від 27.12.2024 року; копію заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, від 02.12.2024 року № 01/3473, поданої Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради на ім`я начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області Володимира Компаниченка; дві копії пояснювальної записки старшої сестри медичної ОСОБА_13 від 16.12.2024 року; копію відповіді Первинної профспілкової організації Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 25.12.2024 року на запит В.о. генерального директора КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Олександра Веселовського № 01/3653 від 18.12.2024 року; копію пояснення сестри медичної маніпуляційної ОСОБА_14 від 16.12.2024 року; копію скарги т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 від 19.11.2024 року № 40/57/14-14037 «Про неналежне надання медичної допомоги та погіршення стану здоров`я»; копію протоколу № 8 Засідання медичної ради КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 10.12.2024 року; копія доповідної записки інженера з охорони праці Бублика І.А. від 20.12.2024 року; копія акту обстеження стану охорони праці ортопедично-травматологічного відділення №2 від 19.12.2024 року; копія рапорту завідувача ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) ОСОБА_1 від 23.12.2024 року; копію посадової інструкції завідувача ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, затвердженої 06.06.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі статтею 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.

Одночасно з цим, відповідно до статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. (Частина перша статті 147-1 КЗпП України).

Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України).

Слід зазначити позицію Верховного Суду у справі № 331/2395/20 (постанова від 13.05.2022 року), що при вирішенні питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності підлягає з`ясуванню, в чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи правомочним органом накладено дисциплінарне стягнення, чи не закінчився для цього встановлений строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника. У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 461/8132/17 (провадження № 61-9697св19).

Таким чином, при розв`язанні питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, підлягає з`ясуванню, у чому конкретно проявилося порушення трудової дисципліни, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи правомочним органом накладено дисциплінарне стягнення, чи не закінчився для цього встановлений строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Це є обов`язковою процедурою. Якщо її не дотримано, в органу, що розглядатиме трудовий спір, будуть підстави для скасування наказу роботодавця про накладення дисциплінарного стягнення на порушника. Відмова порушника трудової дисципліни надати письмове пояснення не є перешкодою для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки його вина не доведена роботодавцем. Працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість.

Дисциплінарним проступком визнається невиконання саме трудових обов`язків. Працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо він їх не порушив.

Стаття 150 КЗпП передбачає можливість оскарження працівником накладеного на нього дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 225 КЗпП України, працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком.

У свою чергу, статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.

Отже, днем, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, слід вважати день ознайомлення працівника з наказом (розпорядженням) про оголошення йому догани, незалежно від дня його видання.

Щодо звернення позивача до суду із вищевказаним позовом у строк, передбачений законом, слід зазначити наступне.

Як вбачається з оскаржуваних наказів, їх було видано відповідачем 14 січня 2025 року. На жодному з наказів відсутня дата ознайомлення з ними позивача ОСОБА_1 .

У вказаному випадку, суд бере до уваги дату видачі оспорюваних наказів 14.01.2025 року, як день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а не дату ознайомлення з ними позивача, адже суду така дата не відома, як і не відомо, чи відмовився позивач від ознайомлення з оспорюваними наказами, оскільки матеріали справи не містять доказів, які би свідчили про це, зокрема, відповідних актів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою засобами поштового зв`язку 14.04.2025 року, про що свідчать дані із сайту АТ «Укрпошта» за номером відправлення, зазначеним на поштовому конверті, в якому було надіслано позовну заяву до суду.

Отже, позивачем не було порушено строку звернення до суду із вищевказаною позовною заявою, визначеного у статті 233 КЗпП України, а саме - тримісячного строку з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, слід зазначити, що суд відхиляє доводи представника відповідача, вказані ним у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що позивач був ознайомлений з оскаржуваними наказами 15.01.2025 року, про що свідчать зроблені ним особисто відмітки на оборотній стороні кожного з наказів (копія додається), які відсутні на копіях наказів, доданих позивачем до позовної заяви, адже представником відповідача, на підтвердження викладеного вище, надано не копії наказів з відмітками про ознайомлення з ними позивача, а чистий аркуш паперу, на якому незрозуміло ким зазначено «Отримав копію наказу не згоден 15.01.25 р.» і зроблено підпис, який належить незрозуміло кому, що, у свою чергу, не може бути підтвердженням про належне ознайомлення позивача ОСОБА_1 з оскаржуваними наказами, у розумінні статті 149 КЗпП України.

Крім того, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що у встановлений законом місячний строк з дати ознайомлення та отримання копії позивач вказані накази не оскаржив, оскільки, як було описано у рішенні суду вище, такі накази можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, як це передбачено статтею 233 КЗпП України, що і зробив позивач, скориставшись таким правом, а не у місячний строк, як зазначає представник відповідача.

Що стосується суті заявлених позовних вимог, слід зазначити наступне.

Зважаючи на позицію Верховного Суду, зазначену вище, можна зробити висновок про те, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість.

З приводу наказу від 14.01.2025 року № 64-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », то він є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного наказу № 64-ос/тм, позивача, за умисне вчинення 26.11.2024 року дисциплінарного проступку, притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення йому догани.

Разом з тим, у тексті вказаного наказу, серед іншого, зазначено наступне: «Враховуючи викладене, дійсні обставини вчинення ОСОБА_1 зазначених проступків, обов?язок працівника давати звіт перед роботодавцем за вчинені проступки та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства, а також те, що його письмове пояснення (рапорт) не спростовує факту проступків та його вини у їх скоєнні…».

Враховуючи наведене, незрозуміло, за який саме конкретний дисциплінарний проступок ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, у тесті наказу відповідач посилається на письмове пояснення (рапорт) позивача, проте, разом з тим, як одну з підстав для видачі оскаржуваного наказу зазначає акт про відмову у наданні пояснень від 16.12.2024 року, що протирічить одне одному.

Окремо слід вказати про те, що відповідачем не було надано суду ані письмового пояснення (рапорту) позивача, ані акту про відмову у наданні пояснень від 16.12.2024 року, на які він посилається в оскаржуваному наказі.

Зокрема, у наказі № 64-ос/тм, серед іншого, описується наступне: « ОСОБА_1 - завідувач ортопедично-травматологічного відділення № 2 (OTB №2) (кістково-гнійне) КНП «Обласна лікарня», грубо порушуючи свої професійні, трудові та посадові обов?язки, зловживаючи покладеними на нього повноваженнями завідувача, якій відповідає за все, що відбувається у відділенні, 26.11.2024 року в робочий час, залучивши знайомого волонтера ОСОБА_2 , без дозволу керівництва лікарні, всупереч встановленим заборонам під час військового стану, організував на своєму робочому місці в палаті № 6 ОТВ №2 відео-зйомку зустрічі волонтера ОСОБА_2 з пораненими військовослужбовцями, які знаходяться у відділенні на стаціонарному лікуванні, щодо недопущення звільнення ОСОБА_1 , після чого даний відеозапис було розміщено в різних соціальних під заголовком наступного змісту: «В обласній лікарні ім. Гербачевського хочуть звільнити з посади ОСОБА_3 - завідувача травматологічного відділення, фахівця з більш ніж 40 річним стажем... Просимо поширити в підтримку лікаря високої кваліфікації, на якого чиниться тиск з боку керівництва.».

Тобто з тексту не зрозуміло де саме було розміщено відеозапис, тільки зазначено в різних соціальних.

Разом з тим, на підтвердження вказаного вище, жодного доказу, відповідачем надано не було, зокрема, й на підтвердження того, що описане вище мало місце саме у зазначену ним дату 26.11.2024 року і у робочий час.

Суд відхиляє надані представником відповідача, як докази на підтвердження описаного вище, копію пояснювальної записки старшої медичної сестри ОСОБА_13 та пояснення сестри медичної маніпуляційної ОСОБА_14 , адже вони не містять дати описуваних у них подій, як і не містять прізвища волонтера, з яким, як описується у поясненнях, позивач ходив по палатах та спілкувався з військовими. Так само, є незрозумілим про який відеоролик йдеться у поясненнях медичних сестер.

Тим паче, з указаних пояснень є незрозумілим, у чому саме полягає дисциплінарний проступок позивача, який вони мали би підтвердити, так як є одними з підстав для видачі оскаржуваного наказу, адже за зустрічі з волонтерами і спілкування їх із військовими, які перебувають на лікуванні у медичних закладах, законом не передбачено відповідальності, оскільки це, саме по собі, не є проступком чи правопорушенням.

Також суд відхиляє копію заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, від 02.12.2024 року № 01/3473, поданої Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради на ім`я начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області Володимира Компаниченка, надану представником відповідача, оскільки, сама по собі така заява не може бути доказом вини позивача у вчиненні ним дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, слід зазначити, що представником відповідача не надано доказів, які би свідчили про результат розгляду вказаної заяви Управлінням Служби безпеки України в Житомирській області, зокрема, копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, а головне доказів того, що саме позивач ОСОБА_1 вчинив зазначене кримінальне правопорушення, про що може свідчити лише обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, адже, як закріплено у статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, представником відповідача, на спростування вимог позовної заяви та на доведення вини позивача, не додано до відзиву на позовну заяву ряд нормативно-правових актів, на які відповідач посилається в оскаржуваному наказі, як на норми, які порушив позивач, зокрема, наступні: Правила внутрішнього трудового розпорядку, рішення РНБО, накази та вказівки МОЗ України, а також ДОЗ Житомирської ОВА від 02.10.2024 року № 4154 щодо припинення та заборони здійснення та розміщення фото-, відеоматеріалів із зображеннями військових, пацієнтів у ЗМІ та соціальних мережах, наказ № 115адм. від 16.12.2024 року «Щодо надання пояснень працівниками ОТВ № 2».

До того ж, в оскаржуваному наказі, серед іншого, зазначено наступне: « ОСОБА_1 , завідувач ОТВ № 2 КНП «Обласна лікарня», 26.11.2024 року на робочому місці грубо порушив п. п. 2.14., 2.19, 2.20 «Посадової інструкції завідувача ОТВ №2».

Водночас, як вбачається з вищевказаних підпунктів посадової інструкції завідувача ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, затвердженої 06.06.2022 року, копію якої було надано представником відповідача, вказані норми не мають жодного відношення до оскаржуваного наказу, оскільки у них йдеться про те, що завідувач ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) створює належні виробничі умови, забезпечує додержання співробітниками правил внутрішнього трудового розпорядку, охорони праці та протипожежного захисту (п.п. 2.14.); проводить інструктажі з охорони праці та пожежної безпеки з працівниками відділення на робочих місцях (п.п. 2.19.); терміново доводить до відома генерального директора, або медичного директора про всі надзвичайні ситуації (випадки), що сталися в відділенні. Працює з наркотичними та психотропними препаратами згідно наказів №164 та №494 (п.п. 2.20.).

Також представником відповідача не надано копії доповідної юрисконсульта В. Князєва від 28.11.2024 року, яку було зазначено, як одну з підстав для видачі оскаржуваного наказу.

Окремо слід вказати про таку підставу для видачі оскаржуваного судового наказу, як згода профспілки КНП «Обласна лікарня» від 25.12.2024 року.

Хоча до відзиву на позовну заяву представником відповідача було надано вищезгадану копію згоди профспілки КНП «Обласна лікарня» від 25.12.2024 року, проте на оскаржуваному наказі відсутній підпис голови ПКК КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради Задніпрянець Р.П., як і відсутні дата та підпис, які би свідчили про ознайомлення ОСОБА_1 з оскаржуваним наказом.

Все вищеперелічене свідчить про грубе порушення вимог закону відповідачем при видачі оскаржуваного наказу № 64-ос/тм та притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності.

Щодо наказу від 14.01.2025 року № 67-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », то він є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного наказу № 67-ос/тм, позивача, за умисне вчинення 26.11.2024 року дисциплінарного проступку, притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення йому догани.

Разом з тим, у тексті вказаного наказу, серед іншого, зазначено наступне: «Враховуючи викладене, дійсні обставини, за яких вчинено проступки умисно а також те, що письмове пояснення (рапорт) ОСОБА_1 , які жодним чином не спростовує факту проступків та його вини у скоєних проступках…».

Враховуючи наведене, незрозуміло, за який саме дисциплінарний проступок ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Так само, є незрозумілим, чому у тексті оскаржуваного наказу відповідач посилається на множинність проступків, але, разом з тим, вирішує притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності за умисне вчинення 26.11.2024 року дисциплінарного проступку в однині.

Крім того, у тесті наказу відповідач посилається на письмове пояснення (рапорт) позивача, проте, ні до оскаржуваного наказу, як одну з підстав для його видачі, ні суду копію вказаного документа надано не було, що протирічить статті 149 КЗпП України.

Так само, відповідачем не було надано акту (або його копії) про відмову ОСОБА_1 у наданні пояснень, у разі його наявності.

Не знайшла свого підтвердження і та обставина, що дисциплінарний проступок, за який позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, було вчинено ним умисно і саме 26.11.2024 року, з огляду на наступне.

В оскаржуваному наказі йдеться про двох військовослужбовців, яким, як вважає відповідач у справі, було надано неналежне лікування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Що стосується військовослужбовця ОСОБА_7 , то як вбачається з копії скарги т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 від 19.11.2024 року № 40/57/14-14037 «Про неналежне надання медичної допомоги та погіршення стану здоров`я», вказаний військовослужбовець перебував на лікуванні у Житомирській обласній клінічній лікарні, у період з 28.09.2024 року до 25.10.2024 року, тобто, лікування було завершене на місяць раніше, ніж зазначена в оскаржуваному наказі дата вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

З приводу військовослужбовця ОСОБА_8 , то як зазначено в оскаржуваному наказі: «…скарги військовослужбовця ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо ненадання йому належної медичної допомоги в ОТВ № 2, в якому він знаходився на лікуванні з 09.11.2024р. по 24.11.2024р….», що означає, що лікування вказаного військовослужбовця було завершене на два дні раніше, ніж зазначена в оскаржуваному наказі дата вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України).

Як вбачається з копії скарги т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 від 19.11.2024 року № 40/57/14-14037 «Про неналежне надання медичної допомоги та погіршення стану здоров`я», її було подано на адресу відповідача 19.11.2024 року.

У свою чергу, з копії протоколу № 8 Засідання медичної ради КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 10.12.2024 року слідує, що 25.11.2024 року до гарячої лінії МОЗ України звернувся діючий військовослужбовець ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із скаргою про ненадання йому належної медичної допомоги в ортопедично-травматологічному відділенні №2, в якому той лікувався з 09.11.2024 року до 24.11.2024 року.

З указаного вище можна зробити висновок про те, що відповідач не використав можливості притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у строк, передбачений законом, якщо, на його думку, і були такі підстави, адже, враховуючи вимоги статті 148 КЗпП України, слід відштовхуватися від того, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Тобто, у вказаному випадку, відповідач, за наявності законних підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, міг зробити це не пізніше 19.12.2024 року та 25.12.2024 року відповідно, натомість, враховуючи час звільнення позивача від роботи, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у період з 27.12.2024 року до 13.01.2025 року, зробив це аж 14.01.2025 року, чим порушив вимоги закону.

Таким чином, є незрозумілим за умисне вчинення якого саме дисциплінарного проступку, скоєного саме 26.11.2024 року, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, адже ця дата, окрім резолютивної частини оскаржуваного наказу, більше ніде не згадується.

Також необхідно звернути увагу на те, що відповідач в оскаржуваному наказі декілька раз наголошує на наявності вини позивача, зокрема, вказує наступне: «…внаслідок неналежного виконання з його вини на нього трудових та посадових обов`язків…», «Враховуючи викладене, дійсні обставини, за яких вчинено проступки умисно…», «…письмове пояснення (рапорт) ОСОБА_1 , які жодним чином не спростовує факту проступків та його вини у скоєних проступках…».

Разом з тим, на підтвердження вищевикладеного, відповідачем не було надано жодного доказу, який би свідчив про наявність вини у діях чи бездіяльності позивача, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою позивача, у контексті його притягнення до дисциплінарної відповідальності за умисне вчинення дисциплінарного проступку, скоєного саме 26.11.2024 року.

Окремо слід вказати про те, що, як одні з підстав для видачі оскаржуваного наказу, відповідачем зазначено скаргу командира в/ч НОМЕР_1 з додатками та скаргу військовослужбовця ОСОБА_11 , проте з вищевказаних документів представником відповідача до відзиву було долучено лише копію скарги т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 від 19.11.2024 року № 40/57/14-14037 «Про неналежне надання медичної допомоги та погіршення стану здоров`я», а тому перевірити всі обставини, які описані в оскаржуваному наказі, та надати їм належну правову оцінку у повній мірі у суду немає можливості.

Крім того, відсутній документ або його копія, виданий Первинною профспілковою організацією Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, з якого би вбачалося, що цією організацією надано згоду на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у контексті оскаржуваного наказу.

Також на самому оскаржуваному наказі відсутній підпис голови ПКК КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради Задніпрянець Р.П., як і відсутні дата та підпис, які би свідчили про ознайомлення ОСОБА_1 з оскаржуваним наказом.

Все вищеперелічене свідчить про грубе порушення вимог закону відповідачем при видачі оскаржуваного наказу № 67-ос/тм та притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності.

Стосовно наказу від 14.01.2025 року № 68-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », то він є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного наказу № 68-ос/тм, позивача, за умисне вчинення дисциплінарних проступків, що були виявлені 19.12.2024 року, притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення йому догани.

У тесті вказаного наказу відповідач посилається на письмове пояснення (рапорт) позивача, який, як зазначено у наказі, не спростовує факту проступків, що виявлені 19.12.2024 року, та його вини у їх скоєнні.

Разом з тим, до відзиву на позовну заяву представником відповідача було надано копію рапорту позивача, датованого 23.12.2024 року, в якому він доводить до відома відповідача, що колектив ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) не пройшов медичний огляд, у зв`язку з великим навантаженням пацієнтів у відділенні на кожного з лікарів: ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Вказане свідчить про надання пояснень позивачем лише з приводу одного з дисциплінарних проступків, які було виявлено відповідачем.

У той же час, відповідачем не було надано суду ані письмового пояснення (рапорту) позивача, ані акту про відмову позивача у наданні пояснень з приводу інших, зазначених в оскаржуваному наказі, дисциплінарних проступків.

Крім того, в оскаржуваному наказі, серед іншого, зазначено наступне: «…чим грубо порушив вимоги ст. 139 КЗпП, п. п. 2.11, 2.14.,2.19 «Посадової інструкції завідувача ОТВ №2» та наказу МОЗ від 21.05.2007 р. № 246, що є порушенням Законів України про «Основи законодавства України про охорону здоров?я» від 19.11.1992 р., «Про охорону праці» від 14.10.1992 р., не виконав вимоги наказу МОЗ України «Щодо організації проведення обов?язкових профілактичних медичних оглядів працівників окремих професій, виробництв і організацій, діяльність яких пов?язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб» від 23.07.2002 р. № 280, наказу МОЗ України від 11.04.2022 р. № 607, а також проігнорував вимоги наказів КНП «Обласна лікарня» № 6 адм, від 08.01.2024 р., № 41адм, від 04.04.2024 р., № 57адм. від 16.05.2024 р….».

Водночас, як вбачається з вищевказаного підпункту 2.11. посадової інструкції завідувача ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, затвердженої 06.06.2022 року, копію якої було надано представником відповідача, вказані у ньому норми не мають жодного відношення до оскаржуваного наказу, оскільки у них йдеться про те, що завідувач ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) здійснює контроль за правильним веденням медичної документації, готує та подає головному лікарю лікарні річні звіти.

Що стосується інших, зазначених в оскаржуваному наказі, нормативно-правових актів, зокрема, наступних: наказу МОЗ від 21.05.2007 року № 246, Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я» від 19.11.1992 року, Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, наказу МОЗ України «Щодо організації проведення обов?язкових профілактичних медичних оглядів працівників окремих професій, виробництв і організацій, діяльність яких пов?язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб» від 23.07.2002 року № 280, наказу МОЗ України від 11.04.2022 року № 607, наказів КНП «Обласна лікарня» № 6 адм. від 08.01.2024 року, № 41адм. від 04.04.2024 року, № 57адм. від 16.05.2024 року, то відповідачем не було надано їх копій суду, на підтвердження вини позивача у скоєних ним дисциплінарних проступках, тим паче, деякі з них наказ від 08.01.2024 року № 6 адм., наказ від 04.04.2024 року № 41 адм., наказ від 16.05.2024 року № 57 адм. зазначено відповідачем, як одні з підстав для видачі оскаржуваного наказу.

Також представником відповідача не надано копії доповідної юрисконсульта В. Князєва щодо результатів проходження медогляду медичним персоналом відділень за 2024 рік, яку було зазначено, як одну з підстав для видачі оскаржуваного наказу.

Крім того, відсутній документ або його копія, виданий Первинною профспілковою організацією Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, з якого би вбачалося, що цією організацією надано згоду на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у контексті оскаржуваного наказу.

Також на самому оскаржуваному наказі відсутній підпис голови ПКК КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради Задніпрянець Р.П., відсутні дата та підпис, які би свідчили про ознайомлення ОСОБА_1 з оскаржуваним наказом, як і відсутні відповідні графи, в яких передбачено проставлення дати, а також підписів вказаними особами, зокрема, такі, які містяться в інших оскаржуваних наказах.

Окремо слід зазначити про те, що відповідачем не надано доказів фактів винного вчинення позивачем дисциплінарних проступків, вказаних в оскаржуваному наказі.

Зокрема, у наданій копії акту обстеження стану охорони праці ортопедично-травматологічного відділення №2 від 19.12.2024 року, серед іншого зазначено наступне: «В журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці ортопедично-травматологічного відділення №2 маються записи про їх проведення, але зі слів старшої сестри медичної ОСОБА_13 , записи в журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці вона була змушена робити особисто, а по факту інструктажі з питань охорони праці на робочому місці взагалі не проводяться з літа 2024 року».

З указаного слідує те, що записи про проведення інструктажів з питань охорони праці на робочому місці у відповідному журналі наявні, а те, що зі слів старшої сестри медичної ОСОБА_13 , інструктажі з питань охорони праці на робочому місці взагалі не проводяться з літа 2024 року, є просто письмовими показами вказаної медичної сестри і не можуть бути взяті судом до уваги, як доказ вини позивача, оскільки вказана особа не є свідком у справі та її не попереджено про кримінальну відповідальність, зокрема, за завідомо неправдиві показання, а доказування, у свою чергу, не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Що стосується неознайомлення працівників відділення «під підпис» з певним алгоритмом або порядком дій, вказаних в акті обстеження стану охорони праці ортопедично-травматологічного відділення №2 від 19.12.2024 року, то згідно з п.п. 2.11., 2.14., 2.19. посадової інструкції завідувача ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, затвердженої 06.06.2022 року, на які посилається відповідач в оскаржуваному наказі, то жодним з цих підпунктів не передбачено того, що завідувач ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) має проводити ознайомлення «під підпис» працівників відділення, яке він очолює, з будь-якими документами, правилами, алгоритмами, порядками тощо, зокрема, й тими, що зазначені в акті обстеження стану охорони праці ортопедично-травматологічного відділення №2 від 19.12.2024 року.

Стосовно зазначеного в акті обстеження стану охорони праці ортопедично-травматологічного відділення №2 від 19.12.2024 року непроведеного позапланового інструктажу з працівниками відповідно до наказу підприємства від 16 травня 2024 року № 57-адм, то як вже було зазначено судом раніше, вказаної копії наказу відповідачем надано не було, а тому перевірити цю обставину суд позбавлений можливості.

Що стосується рапорту позивача від 23.12.2024 року, то у ньому містяться пояснення, які свідчать про поважність причин того, чому вказані у ньому лікарі ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) не пройшли медичний огляд, а саме: у зв`язку з великим навантаженням пацієнтів у відділенні на кожного з цих лікарів, а представником відповідача, у свою чергу, не надано доказів, які би спростовували наведені у рапорті поважні причини.

Як зазначено в акті обстеження стану охорони праці ортопедично-травматологічного відділення №2 від 19.12.2024 року, примірник Акту обстеження стану охорони праці отримано 19.12.2024 року ОСОБА_13 , але, разом з тим, у вказаному акті не зазначено про те, що його отримано завідувачем ортопедично-травматологічного відділення № 2 (кістково-гнійне) Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради Яковлєвим В.П., що означає те, що позивача не ознайомлено із вказаним актом.

Все вищеперелічене свідчить про грубе порушення вимог закону відповідачем при видачі оскаржуваного наказу № 68-ос/тм та притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, аналізуючи всі оскаржувані позивачем накази, а також документи, які містяться у матеріалах справи, у їх сукупності, суд робить висновок про те, що відповідачем, при обранні виду стягнення, не було враховано і попередню роботу позивача, як це передбачено ст. 149 КЗпП України, адже, як вбачається з копії трудової книжки позивача, у ній не міститься жодного стягнення, яке було би застосоване до позивача за весь період його трудової діяльності, проте міститься сім записів про застосування до позивача нагород або заохочень, що обов`язково повинно було бути взято до уваги відповідачем при застосуванні дисциплінаних стягнень до позивача.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на вищенаведене та те, що відповідачем не було доведено вини позивача у скоєнні дисциплінарних проступків, які зазначено в оскаржуваних позивачем наказах, та те, що відповідачем не було дотримано процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а самі накази видано з грубим порушенням вимог закону, позовні вимоги про визнання наказів від 14.01.2025 року № 64-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », від 14.01.2025 року № 67-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та від 14.01.2025 року № 68-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » незаконними та їх скасування, є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У свою чергу, за правилами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди з огляду на наступне.

Судом достовірно встановлено, що позивача було незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що вплинуло на його професійну діяльність, на його авторитет серед колег. Безперечно такі дії викликали у позивача негативні емоції, занепокоєння, переживання, стрес, постійну нервову напругу, призвели до необхідності вживати додаткових заходів для усунення порушень та відновлення порушеного права, у тому числі - звернення до суду за захистом порушених прав.

Беручи до уваги всі фактичні обставини справи, виходячи із засад розумності і справедливості, суд визначає розмір морального відшкодування у сумі 9000,00 грн. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди буде ефективним засобом юридичного захисту порушеного права позивача і здатен компенсувати понесені ним психо-емоційні втрати немайнового характеру та відновити стан здоров`я.

Разом з тим, слід зазначити, що матеріалами справи не підтверджується розмір завданої позивачу моральної шкоди на суму саме 29230,00 грн., а також можливість визначення її розміру, виходячи із вартості відпочинку у санаторії у м. Хмільник Вінницької області з належним рівнем обслуговування, а також вартості проїзду до санаторію і назад, на що посилається позивач у позовній заяві.

Щодо стягнення судових витрат слід зазначити наступне.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У своїй постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду сформувала наступну правову позицію: враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., які позивач просить покласти на відповідача, то у матеріалах справи відсутні докази самого факту надання позивачу професійної правничої допомоги (договір або його копія, укладений між позивачем та адвокатом, який представляє його інтереси), як і відсутні докази того, що професійна правнича допомога, у разі надання її позивачу, вартує саме 20000,00 грн., як це зазначено у позовній заяві, і що позивач сплатив її вартість (зокрема, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг, відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги, квитанція про сплату за надані юридичні послуги у заявленому позивачем розмірі тощо), а тому суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3723,60 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 139, 140, 147, 147-1, 148, 149, 150, 225, 233, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 15, 16, 23 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 14.01.2025 року за № 64-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».

Визнати незаконним та скасувати наказ, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 14.01.2025 року за № 67-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».

Визнати незаконним та скасувати наказ, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 14.01.2025 року за № 68-ос/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ».

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 9000 грн. 00 коп.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3723 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради; місцезнаходження: 10002, м. Житомир, вул. Червоного Хреста, 3; .

Суддя: С.М. Полонець