Справа № 467/907/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання - Рожкової Т.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача і стислий виклад обставини, що зумовили звернення до суду із цим позовом

Позивач подав до Арбузинського районного суду Миколаївської області цей позов, у якому посилався на те, що на даний час є повнолітнім, але з вересня 2024 року навчається у Південноукраїнському професійному коледжі за денною формою навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги з боку батька ОСОБА_2 .

За такого, позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь аліменти у розмірі частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для повнолітньої дитини, яка навчається.

Учинені судом процесуальні дії

Спрощене позовне провадження із повідомленням сторін було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2025 року, якою, окрім цього, було призначене перше судове засідання у справі та визначено строк для подання сторонами заяв по суті справи.

Позиція сторін та їх явка до суду

Позивач в судовому засіданні свій позов підтримав повністю та пояснив суду, що наразі він навчається в Південноукраїнському професійному коледжі на слюсаря - зварювальника через що потребує матеріальної допомоги батька.

Зокрема вказав, що учбовий заклад знаходиться в іншому населеному пункту, аніж де він постійно проживає, що вимагає витрати коштів на проїзд.

Оскільки він навчається за денною формою навчання, то має нести витрати й на харчування, а так само і за власний кошт купувати приладдя, що необхідне для практичних занять у коледжі, у тому числі й спецодяг.

З цим позивач просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову категорично не заперечував і пояснив, що позивач дійсно є його рідним сином.

На даний час на його утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб немає.

Вказав, що працює на посаді старшого солдата Національної гвардії України і отримує офіційний дохід у виді заробітної плати у розмірі приблизно 20 000,00 гривень.

Інших джерел доходу не має, у тому числі й земельних ділянок чи іншого нерухомого майна. Натомість має у користуванні автомобіль.

Додав, що стан його здоров`я задовільний.

Установлені судом фактичні обставини і зміст правовідносин, що виникли між сторонам, із посиланням на наявні у справі докази

Суд, у свою чергу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані йому письмові докази, оцінивши їх як у сукупності, так і кожен окремо, відповідно до ст.89 ЦПК України, себто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, установив наступне.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виповнилось 18 років.

Його батьком є ОСОБА_2 , що слідує із свідоцтва про народження НОМЕР_1 , яке видане виконкомом Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області 14.06.2007 року.

Позивач, згідно довідки №133 від 20 травня 2025 року, з 02 вересня 2024 року навчається на третьому курсі Закладу професійної освіти «Південноукраїнський професійний коледж» за денною формою навчання та знаходиться на неповному державному забезпеченні. Передбачений термін закінчення навчання 15 січня 2026 року.

Дитина навчається і не має змоги влаштуватись на роботу, через що перебуває на утриманні матері ОСОБА_3 .

Позивач має право звернутись до суду із цим позовом згідно із ч.3 ст. 199 СК України.

Відповідач же працевлаштований у Національній гвардії України, отримує заробітну плату, має у користуванні автомобіль, стан здоров`я задовільний.

Застосоване право

Згідно ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За правилом ч.2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу ( ч.1 ст. 200 СК України).

У свою чергу, стаття 182 СК України визначає перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Так, згідно п.п.1-4 ч.1 ст. 182 СК України, визначаючи розмір аліментів, суд має врахувати:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі ч.2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

А як вказав ЄСПЛ, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992, статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07 серпня 1996 року, статус рішення - остаточне).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Отже, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, а також і обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Висновки суду

Отже, суд установив, що позивач є повнолітнім сином відповідача і на час звернення із цим позовом позивач продовжує навчання на денній формі.

У зв`язку із цим позивач потребує матеріальної допомоги, так як несе витрати на проїзд до місця навчання, харчування, обладнання та спецодяг, що необхідні для виконання практичних занять.

Отже, у відповідача на підставі ч.1 ст. 199 СК України виник обов`язок утримувати свого сина поки той навчається, однак, за умови, що він може надавати таку допомогу.

У цьому контексті суд установив, що відповідач матеріальну допомогу позивачу надавати може, оскільки є працездатним, працевлаштованим, отримує стабільний дохід у виді заробітної плати, має у користуванні автомобіль і має задовільний стан здоров`я.

Як вказав особисто відповідач, інших утриманців (неповнолітніх та/або непрацездатних осіб) він не має.

Таким чином, суд вважає, що у відповідача є і обов`язок і, одночасно, змога утримувати свого повнолітнього сина у зв`язку із продовженням навчання останнім.

Себто, умови застосування положень ч.1 ст. 199 СК України доведені у цій справі.

А це дає суду підстави стягнути із відповідача на користь позивача аліменти і, відповідно, задовольнити позов.

Разом із цим, суд вказує, що позов підлягає до часткового задоволення, зокрема, виходячи із такого.

За правилами ч.1 ст. 200 СК України, як вказано вище, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Тому мінімальний розмір аліментів, як те передбачено для неповнолітніх дітей, для аліментних зобов`язань щодо повнолітніх дітей законом не установлений.

Більше того, в Україні не існує встановленого прожиткового мінімуму для «повнолітніх» дітей.

Зокрема, згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За змістом ч.2 ст. 1 цього ж Закону прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: а саме: 1) дітей віком до 6 років; 2) дітей віком від 6 до 18 років; 3) працездатних осіб; 4) осіб, які втратили працездатність.

Водночас, стаття 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» так само не визначає розміру прожиткового мінімуму для «повнолітньої дитини», яка продовжує навчання».

Як видно, прожитковий мінімум для «повнолітньої» дитини законом не установлений і у правовідносинах, що наразі виникли між сторонами, не застосовується.

Як наслідок, визначити мінімальний розмір аліментів для повнолітньої дитини неможливо.

Звідси, вимога позивача у цій частині задоволенню не підлягає.

Суд при вирішенні спору визначатиме розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, як того вимагає норма ч.1 ст. 200 СК України.

Так як вимоги у твердій грошовій сумі заявлені цим позовом не були.

Стосовно визначення розміру частки, яка буде стягуватись із доходу відповідача, то суд враховує, що ним береться до уваги не тільки обов`язок батька утримувати свою дитину, а й аналогічний обов`язок матері щодо своєї дитини.

Крім цього, суд має врахувати спроможність другого із батьків, у даному випадку- матері, утримувати свою дитину, яка продовжує навчання.

Однак, жодних доказів про розмір витрат, які несе позивач у зв`язку із своїм навчанням, а так само і доказів неспроможності матері його утримувати, матеріали справи не містять.

Між тим, згідно із ч.3 ст. 12 ЦПК україни кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ч.4 ст. 12 ЦПК України).

За змістом ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак позивач не довів шляхом надання доказів, що він у зв`язку із своїми витратами на навчання потребує саме такого розміру матеріального утримання, про який йдеться у позовній заяві, тобто у розмірі частки від заробітку відповідача.

При цьому, суд відмічає, що про такого роду обставини мають надаватись передбачені ЦПК України докази, а не лише самі по собі пояснення.

Однак, і відповідач не вказав на існування жодних обставин, які б перешкодили йому сплачувати аліменти на утримання сина у заявленому ним розмірі.

Звідси суд вважає, що із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/5 частки від його заробітку (доходу).

Тому з мотивів, що наведені вище, суд приймає рішення про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року

№ 3674-VI (з наступними змінами і доповненнями) позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Тож, у цьому випадку, судовий збір він підлягає розподілу за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, має бути покладений на відповідача у розмірі 1 211,20 грн.

З цих мотивів, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264 - 265, 268, 279, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/5 (одна п`ята) від заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01 липня 2025 року і на весь період його навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 років, тобто, не більше, ніж до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять ) грн. 20 коп.

На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання на час ухвалення рішення відсутнє; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Ірина Явіца