Номер провадження: 22-ц/813/2291/25
Справа № 2/1519/7865/11
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»), ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, про визнання пунктів кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору застави, визнання договору поруки неукладеним, за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, ОСОБА_1 , про визнання пункту кредитного договору недійсним та встановлення суми кредиту відповідно до кредитного договору, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Мазун І.А. 26 червня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилась вищевказана цивільна справа за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсними умов кредитного договору, та за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання договору застави, договору поруки та пункту кредитного договору недійсними.

25 червня 2018 року до суду першої інстанції надійшла заява ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про забезпечення позову, в якій Банк зазначав, що оскільки відповідачі тривалий час не виконували своїх зобов`язань за кредитним договором №6556734 від 26 червня 2008 року та договором поруки №6584345 від 26 червня 2008 року, у останніх утворилася заборгованість. У зв`язку із тим, що виконавчий документ, в рамках якого було накладено арешт на майно відповідачів, був скасований, то ОСОБА_2 та ОСОБА_1 можуть відчужити належне їм майно. На підставі викладеного, Банк просив накласти арешт на: нежитлове приміщення загальною площею 114,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежилі приміщення (номер-апартаменти) загальною площею 124,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; кв. АДРЕСА_3 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року заяву ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний банк») про забезпечення позову було задоволено частково.

Накладено арешт на нежитлове приміщення загальною площею 114,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт на кв. АДРЕСА_3 .

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2021 року позов ПАТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 37426,28 доларів США, заборгованість за непогашеними у строк відсотками за користування кредитом у розмірі 3421,90 доларів США, штраф за ненадання довідки про заробітну плату та інші доходи в розмірі 545,89 доларів США, штраф за невиконання умов страхування предмету застави в розмірі 43650,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» відмовлено (т. 4 а.с. 192).

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2021 року в частині задоволення позову ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 та стягнення судового збору було скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення у спосіб викладення абзаців другого, третього, четвертого рішення суду першої інстанції в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 37426,28 доларів США, заборгованість за непогашеними у строк відсотками за користуванням кредитом в розмірі 3421,90 доларів США, штраф за ненадання довідки про заробітну плату та інші доходи в сумі 545,89 доларів США та штраф за невиконання умов страхування предмету застави в сумі - 43650 грн.

В задоволенні інших позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі - 120 грн».

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 6 а.с 74-86).

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2024 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2021 року у нескасованій і незмінений частині та постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про визнання пункту кредитного договору недійсним, встановлення суми кредиту відповідно до кредитного договору та позовних вимог третьої особи ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про визнання пунктів кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору застави, визнання договору поруки неукладеним, - залишено без змін (т. 7 а.с. 187-203).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (т. 9 а.с. 2-5).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що крім інших доказів, в якості письмового доказу по справі фігурує шлюбний договір, укладений подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18 червня 2016 року, у п.п 2.2 вказаного договору зазначено, що все нерухоме та рухоме майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, на чиє ім`я та на чиї кошти воно було придбане, за яким договором, крім спадкового договору, договору довічного утримання, або внаслідок спадкування. Крім того, оскаржувану ухвалу було винесено судом без виклику сторін, що порушило право ОСОБА_1 , визначене ч. 2 ст. 43 ЦПК України в частині забезпечення участі у судовому засіданні та своєчасного подання доказів у справі. Судом першої інстанції були порушені вимоги щодо законності та обґрунтованості судового рішення, які закріплені ст. 263 ЦПК України в частині того, що оскаржувана ухвала проголошена судом всупереч вимогам матеріального права та без дотримання процесуального права і не відповідає завданню цивільного судочинства за обставин того, що при винесенні ухвали судом були порушені ст. 2 ЦПК України в контексті обов`язкового забезпечення при розгляді справи та винесенні судового рішення вимог ст. 10 ЦПК України, регламентуючій верховенство права та законодавство, відповідно, до якого суд вирішує справу, ст. 12 ЦПК України, закріплюючій обов`язок суду забезпечити змагальність сторін, ст. 15 ЦПК України, регламентуючій право сторони користуватися правничою допомогою.

Вищезазначене, в свою чергу, безпосередньо вказує на те, що при розгляді заяви ПАТ «ПУМБ» про накладення арешту та винесені ухвали, суд першої інстанції створив перешкоду в реалізації права ОСОБА_1 на перегляд справи та оскарження судового рішення в апеляційному порядку, визначеного ст.17 ЦПК України. Винесена судом ухвала, суперечить змісту п. 10 сучасної редакції постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», і окремо свідчить про те, що суд першої інстанції при розгляді справи взагалі не надав належної юридичної оцінки правовому статусу майна на яке наклав арешт.

Сторони про розгляд справи на 15 липня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2011 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідачів, в солідарному порядку, заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 50709,20 доларів США та 43650 грн. - суму штрафів.

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19 червня 2018 року вбачається, що станом на вказану дату ОСОБА_2 на праві власності належали: нежитлове приміщення, загальною площею 114,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежилі приміщення (номер-апартаменти) під АДРЕСА_4 ; кв. АДРЕСА_3 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2021 року позов ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 37426,28 доларів США, заборгованість за непогашеними у строк відсотками за користування кредитом у розмірі 3421,90 доларів США, штраф за ненадання довідки про заробітну плату та інші доходи в розмірі 545,89 доларів США, штраф за невиконання умов страхування предмету застави в розмірі 43650,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» відмовлено (т. 4 а.с. 192).

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2021 року в частині задоволення позову ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 та стягнення судового збору було скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення у спосіб викладення абзаців другого, третього, четвертого рішення суду першої інстанції в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 37426,28 доларів США, заборгованість за непогашеними у строк відсотками за користуванням кредитом в розмірі 3421,90 доларів США, штраф за ненадання довідки про заробітну плату та інші доходи в сумі 545,89 доларів США та штраф за невиконання умов страхування предмету застави в сумі - 43650 грн.

В задоволенні інших позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі - 120 грн».

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 6 а.с 74-86).

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2024 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2021 року у нескасованій і незмінений частині та постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про визнання пункту кредитного договору недійсним, встановлення суми кредиту відповідно до кредитного договору та позовних вимог третьої особи ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про визнання пунктів кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору застави, визнання договору поруки неукладеним, - залишено без змін (т. 7 а.с. 187-203).

Оскаржуваною ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року заяву ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний банк») про забезпечення позову було задоволено частково.

Накладено арешт на нежитлове приміщення загальною площею 114,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт на кв. АДРЕСА_3 .

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (п. 3, 4 ч. 1 , ч. 5 ст. 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений ст. 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

У даному випадку, вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції встановив, що між сторонами виник майновий спір щодо стягнення заборгованості за договорами позики, врахував фактичні обставини справи та зміст позовних вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», яким є стягнення боргу, розмір якого становив 44775,00 доларів США, існування ризику відчуження відповідачем ОСОБА_2 належного їй нерухомого майна, тому зробив обґрунтований висновок про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, оскільки у випадку його відчуження це може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення про стягнення боргу у разі задоволення судом позовних вимог Банку.

Колегія суддів доходить висновку, що на час постановлення оскаржуваного судового рішення, за обставин цієї справи такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування даного заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки нерухоме майно, на яке накладений арешт, залишалось в її володінні та користуванні.

Оскаржуючи у апеляційному порядку ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що постановою суду апеляційної інстанції його було звільнено від зобов`язань поручителя ОСОБА_2 за кредитним договором від 26 червня 2008 року № 6584366.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги необгрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення з огляду на обставини, що існували на час ухвалення рішення судом першої інстанції, а не на час розгляду апеляційної скарги. Тобто, суд апеляційної інстанції оцінює законність і обґрунтованість рішення першої інстанції, виходячи з тих доказів і фактів, які були наявні на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що на період 2018 року ухвала про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне відповідачці, була законною, оскільки необхідність вжиття таких заходів була належним чином обґрунтована позивачем.

На теперішній час, після розгляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалення остаточних судових рішень, сторони вправі ставити питання про скасування заходів забезпечення позову у зв`язку із тим, що справа розглянута, на підставі положень ст. 158 ЦПК України.

Так, згідно ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Аналогічно необгрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розгляд питання про накладення арешту на майно здійснювався судом без повідомлення сторін, оскільки згідно положень ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених ч. 5 цієї статті.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року про забезпечення позову постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 22 липня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе