Справа № 297/2246/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ІЛЬТЬО І. І.,

при секретарі судового засідання Гарані О.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 року народження мешканець АДРЕСА_1 звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 про визнання права власності на майно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина - ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 (однієї другої) частки квартири за адресою АДРЕСА_1 . Інша частка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2006. ОСОБА_3 заповіту на випадок своєї смерті не залишила.

Спадкувати після смерті ОСОБА_3 має право ОСОБА_1 та донька - ОСОБА_2 , однак остання спадкувати не має наміру та бажання, у зв?язку із чим написала нотаріально завірену заяву про відмову від спадщини.

Поряд з цим, успадкувати спадкове майно позивач не має можливості у зв?язку із тим, що державний нотаріус Овдійчук О.Ю. не видає свідоцтво про право на спадщину за законом тому, що йому нібито слід підтвердити факт повного розрахунку по договору купівлі-продажу даної квартири. Згідно пункту 2 даного договору дану квартиру вони з ОСОБА_3 придбали за 73 629 грн., з яких грошову суму в розмірі 11 059,50 грн. вони з покійною сплатили продавцям до підписання договору купівлі-продажу, а решту коштів мали сплатити упродовж десяти банківських днів з моменту підписання та нотаріального посвідчення даного договору купівлі-продажу. Дані кошти позивач з дружиною заплатили у межах згаданих строків, однак розписки про це не брали від продавців, оскільки не бачили в

цьому потреби.

Вважає таку підставу для відмови у видачі свідоцтва на спадщину за законом необґрунтованою, оскільки згідно п. 7 даного договору право власності на придбану квартиру у покупців виникло з моменту державної реєстрації цього договору. Даний договір того ж дня було належним чином зареєстровано та Берегівським районним бюро технічної інвентаризації та було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу 12298810 від 26.10.2006).

Ураховуючи той факт, що згаданий договір купівлі-продажу було належним чином зареєстровано (цей факт ніхто навіть не оспорює), тому право власності у ОСОБА_3 , так само як і в позивача, виникло 26.10.2006 року та спірна частка підлягає спадкуванню згідно ЦК України.

На момент смерті позивач проживав разом із дружиною, тому прийняв спадщину, однак із-за помилкового трактування договору, останній не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2025 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та призначено підготовче судове засідання.

Представник позивача ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, згідно заяви, просили розглянути справу без їх участі, позов підтримують та просять його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином до вимог закону. При цьому, подала заяву про розгляд справи без її участі та щодо позовних вимог не заперечила.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання фіксування технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що спірна квартира належала подружжю на праві спільної сумісної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 26.10.2006 року №1-6687, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Таким чином, кожен з подружжя набув право на 1/2 частку квартири (ст. 60, 70 СК України).

Згідно до Витягу з Державного реєстру правочинів підтверджується, що право власності на квартиру зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частках.

Після смерті дружини позивача, на 1/2 частини квартири відкрилась спадщина.

Позивач ОСОБА_1 проживав з померлою до моменту її смерті, користувався цим житлом, що підтверджується довідкою ЦНАП Берегівської міської ради Закарпатської області №271 від 27.02.2025 року. Це свідчить про прийняття ним спадщини у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до нотаріально засвідченої заяви відповідачки ОСОБА_2 № 2334 від 21 травня 2025 року, вбачається, що остання відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 . У заяві прямо зазначено, що вона не бажає бути спадкоємцем, не приймала спадщину, та не має заперечень проти оформлення спадкового майна на користь позивача.

Факт відмови відповідачки від прийняття спадщини свідчить про відсутність спору між спадкоємцями, а також підтверджує, що позивач фактично є єдиним спадкоємцем майна.

Відповідачка добровільно визнала право позивача на успадкування майна, що відповідає положенням ч. 1 ст. 1273 ЦК України.

Окрім того, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується листом №152/01-16 від 16.05.2025 року, позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом на підставі ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України у редакції, чинній на 26.10.2006 року, право власності у набувача виникає з моменту державної реєстрації правочину.

Отже, надані докази є допустимими, належними та достовірними, їх сукупність підтверджує факт набуття позивачем права на спадкове майно та обґрунтованість заявлених вимог.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1268 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 82, 174, 200 ч. 3, 206, 247 ч. 2, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно = задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з його проголошення.

Суддя Іван ІЛЬТЬО