Справа № 487/1307/25
Провадження № 22-ц/812/1206/25
У Х В А Л А

22 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Крамаренко Т.В.,

Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання Шурмі Є.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Парма» про визнання права власності і повернення частини членських внесків при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В

02 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Автогаражного кооперативу «Парма» (далі АГК «Парма») про визнання права власності і повернення частини членських внесків.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на невідповідність його нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2025 року відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою, а ухвалою від 10 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду на 22 липня 2025 року на 09:45 годин.

22 липня 2025 року на адресу Миколаївського апеляційного суду, через підсистему «Електронний суд», надійшло клопотання від ОСОБА_1 про закриття провадження у справі.

Своє клопотання ОСОБА_1 мотивував тим, що рішенням дорадчої групи експертів від 07 листопада 2024 року, якою розглядалось питання щодо відповідності кандидата на посаду судді Конституційного Суду України Ткаченка О.В критерію високих моральних якостей, встановлено, що останній був членом кооперативу АГК «Парма» з 2008 року, сплачував членські внески та мав у володінні гараж.

ОСОБА_1 , як член кооперативу, звернувся до АГК «Парма» з даним позовом.

Враховуючи, що у цій справі виник спір між ним, як членом кооперативу, та АГК «Парма», то такий спір повинен розглядатися господарським судом, а тому просив закрити провадження у справі.

Дослідивши заявлене клопотання суд дійшов висновку, що воно задоволенню не підлягає.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі викладені в статі 255 ЦПК України, зокрема, такою підставою є випадок, коли справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом із тим стаття 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом положень статті 167 ГК України корпоративні відносини це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціальнопобутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створене однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Заявляючи клопотання про закриття провадження у справі позивач ОСОБА_1 , послався на те, що він є носієм корпоративних прав як член Автогаражного кооперативу «Парма», що підтверджується, рішенням дорадчої групи експертів від 07 листопада 2024 року, якою розглядалось питання щодо відповідності кандидата на посаду судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 критерію високих моральних якостей.

Між тим, зазначене рішення дорадчої групи експертів не є підтвердженням тих обставин, що ОСОБА_1 є членом Автогаражного кооперативу «Парма» та відповідно носієм корпоративних прав цього кооперативу, не встановлено таких обставин й у матеріалах справи, що переглядається апеляційним судом.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що обставини, на які посилається заявник, не є підставою для закриття провадження у справи з підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому клопотання про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 362, 364 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.В. Крамаренко

Т.Б. Кушнірова

Повне судове рішення складено 23 липня 2025 року.