Провадження №: 2-др/752/89/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

21 липня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., при секретарі судового засідання Осадчук А.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Сербулова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві заяву позивача ОСОБА_1 та заяву представника відповідача - адвоката Сербулова О.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково, зменшено розмір аліментів, визначений постановою Київського апеляційного суду від 02 травня 2024 року у справі 752/1058/23 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини від заробітку (доходу) до 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення ОСОБА_3 повноліття. У задоволенні інших вимог позову відмовлено. Крім того, вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у вигляді сплати судового збору за звернення до суду з цим позовом.

Рішенням суду не було вирішено питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

05 березня 2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про стягнення судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі, в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1 211, 20 грн. судового збору та понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 18 000 грн.

05 березня 2025 року представником відповідача в судовому засіданні до закінчення судових дебатів було заявлено про надання остаточного розрахунку понесених витрат на надання правничої допомоги відповідачу після ухвалення рішення у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

10 березня 2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання представника відповідача- адвоката Сербулова Ю.В. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якій останній просить відмовити у стягненні з ОСОБА_2 витрат на оплату професійної правничої допомоги.

10 березня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Сербулова Ю.В. про додучення доказів понесених відповідачем витрат на оплату професійної правничої допомоги, в якій просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в ромірі 10 000,00 грн.

17 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000 грн.

В обґрунтування поданої заяви позивач послався на те, що 14 березня 2025 року рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у даній справі було частково задоволено позовні вимоги та здійснено розподіл між сторонами сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви, проте залишилися нерозподіленими судові витрати в частині понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свою заяву про ухвалення додаткового рішення, просив задовольнити її в повному обсязі. Щодо заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що на його думку немає підстав для розгляду вказаної заяви, так як її було подано після розгляду справи по суті та ухвалення рішення, а тому просив відмовити в задоволенні заяви представника відповідача.

Представник відповідача - адвокат Свербулов О.В. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення зяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що відповідач не заперечує права позивача на професійну правничу допомогу, проте вказує, що позивач має юридичну освіту, у зв`язку з чим у нього не було потреби на професійну правничу допомогу адвоката, позивач особисто приймав участь у судових засіданнях в даній справі, а залучення позивачем до цієї справи адвоката носить лише формальний характер, направлений на покладення на відповідачку зайвих необґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу. Просив покласти на позивача витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу адвоката, вважаючи такі витрати необхідними та обґрунтованими.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступне.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, визначений постановою Київського апеляційного суду від 02 травня 2024 року у справі 752/1058/23 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини від заробітку (доходу) до 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Із матеріалів справи вбачається, що представником відповідача у відповідності до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України у судовому засіданні 05 березня 2025 року до закінчення судових дебатів зроблено заяву щодо подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів від дня ухвалення рішення.

Відповідно до приписів статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина друга статті 270 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З огляду на те, що питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених учасниками справи, суд не вирішував, є правові підстави для ухвалення додаткового рішення.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання норм частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Саме такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, від 08 червня 2021 року у справі 550/936/18.

У разі встановлення у договорі фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Водночас, слід звернути увагу, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

У постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Як вже вказувалась вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені статтею 137 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд також звертає особливу увагу, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника (відповідача) не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).

Таким чином, вирішуючи заяву про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №06/06/24 від 06 червня 2024 року, рахунок на оплату №19 від 05.03.2025 року, платіжну інструкцію №2.101857193.1 від 05.03.2025 року, акт надання послуг №19 від 05 березня 2025 року.

Встановлено, що 06 червня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Маргарити Федорової» в особі керівника бюро Федорової Маргарити Олександрівни був укладений Договір про надання правничої допомоги №06/06/24, відповідно до якого адвокатське бюро зобов?язується, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надати замовнику правничу допомогу за його запитом, а замовник зобов`язується оплатити надані послуги.

Згідно п. 4.1. Договору вартість послуг, яка становить гонорар за надані Адвокатським бюро та зазначені в п. 2.2. даного Договору види правничої допомоги, визначається в рахунку на оплату, сформованому Адвокатським бюро на підставі викладених в цьому договорі домовленостей між сторонами, та обчислюється у фіксованому розмірі, в порядку погодинної оплати або в іншому порядку, погодженому сторонами.

Згідно п. 4.4. Договору на підтвердження факту надання Адвокатським бюро Замовнику Послуг відповідно до умов цього Договору складається Акт про надані послуги.

Згідно п. 4.5. Договору для визначення вартості послуг Адвокатського бюро у справі про зменшення розміру аліментів сторони погодили, що:

4.5.1. Плата (гонорар) за складання і подання позовної заяви є фіксованою і становить 4000 грн., плата за складання і подання відповіді на відзив є фіксованою і становить 2000 грн.;

4.5.2. Плата (гонорар) за представництво позивача у судовому засіданні є фіксованою і становить 4000 грн. за одне засідання в судах будь-якої інстанції;

4.5.2.1. Якщо призначене судом засідання, на яке прибув адвокат Адвокатського бюро, не відбулось з причин, які не залежать від адвоката, Замовник зобов?язаний сплатити Адвокатському бюро 50 % від зазначеної в п. 4.5.2. Договору розміру плати, тобто 2000 грн. за кожен випадок, коли засідання не відбулось.

Відповідно до Акту надання послуг №19 від 05 березня 2025 року сторони підтвердили, що відповідно до договору про надання правничої допомоги №06/06/24 від 06.06.2024 року виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): складання і подання до суду позовної заяви про зменшення розміру аліментів у справі №752/16487/24, включаючи збір та оформлення необхідних доказів (29.07.2024 р.) - 4000,00 грн; складання і подання до суду відповіді на відзив у справі №752/16487/24 (31.10.2024 р.) - 2000,00 грн; прибуття на засідання 31.10.2024 р., оформлення призначення нового засідання (Плата згідно з п. 4.5.2.1. договору про надання правничої допомоги № 06/06/24 від 06.06.2024 р.) - 2000,00 грн; прибуття на засідання 10.12.2024 р., оформлення призначення нового засідання (Плата згідно з п. 4.5.2.1. договору про надання правничої допомоги № 06/06/24 від 06.06.2024 р.) - 2000,00 грн, представництво позивача на підготовчому судовому засіданні у справі №752/16487/24 (23.01.2025 р.) - 4000,00 грн.; представництво позивача на судовому засіданні з розгляду справи № 752/16487/24 по суті - 4000,00 грн.

Оплату за надані вище послуги на загальну суму 18 000,00 грн підтверджено платіжною інструкцією №2.101857193.1 від 05.03.2025 року.

Таким чином, в загальному розмірі понесені ОСОБА_1 та документально підтверджені витрати на правничу допомогу у справі становлять 18 000,00 грн.

Дослідивши всі надані докази, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено належними доказами понесені витрати на отримання правової допомоги, та враховуючи, що судом задоволено позов частково (80 %), розмір понесених позивачем витрат підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 14 400,00 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правничої допомоги б.н. від 25 вересня 2024 року, Рахунок-фактуру №00220 від 24.01.2025 року, акт прийому передачі наданих послуг №2401/01 від 24 січня 2025 року, платіжну інструкцію №698919079 від 24.01.2025 року акт прийому передачі наданих послуг №0603/01 від 06 березня 2025 року, Рахунок-фактуру №00223 від 06.03.2025 року, платіжну інструкцію №718966271 від 09.03.2025 року.

Встановлено, що 25 вересня 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатом Сербуловим Олександром Володимировичем був укладений Договір про надання правничої (правової) допомоги б.н., відповідно до якого клієнтка доручає, а адвокат приймає на себе доручення надати правничу (правову) допомогу у справах Голосіївського районного суду міста Києва, в тому числі у справах Голосіївського районного суду міста Києва №752/17459/24 та 752/16487/24.

Розмір витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 погоджено сторонами в указаному договорі про надання правової допомоги б.н від 25 вересня 2024 року.

Зокрема, у договорі про надання правничої допомоги визначено порядок оплати послуг з надання правничої допомоги та розмір гонорару, порядок оплати відповідних послуг (розділ 6).

Відповідно до Акту 2401/01 прийому передачі наданих послуг (окремого обсягу) від 24 січня 2025 року сторони підтвердили, що відповідно до договору про надання правничої допомоги б/н від 25.09.2024 року адвокатом надані наступні послуги: підготовка (складання) відзиву на позов у справі Голосіївського районного суду міста Києва №752/16487/24 (п.6.6 Договору) - 2500,00 грн.; підготовка (складання) та подання заперечення на відповідь на відзив у справі Голосіївського районного суду міста Кисва №752/16487/24 (1.6.6 Договору) - 2500,00 грн.; забезпечення адвокатом представництва клієнта у судовому засіданні у справі Голосіівського районного суду міста Кисна №752/16487/24 (п. 6.4 Договору) - 2500,00 грн.

Відповідно до Акту 0603/01 прийому передачі наданих послуг (окремого обсягу) від 24 січня 2025 року сторони підтвердили, що відповідно до договору про надання правничої допомоги б/н від 25.09.2024 року адвокатом надані наступні послуги: забезпечення адвокатом представництва клієнта у судовому засіданні у справі Голосіівського районного суду міста Кисна №752/16487/24 (п. 6.4 Договору) - 2500,00 грн.

Таким чином, в загальному розмірі понесені ОСОБА_2 та документально підтверджені витрати на правничу допомогу у справі становлять 10 000,00 грн.

Суд приходить до висновку, що представником відповідача підтверджено належними доказами понесені відповідачем витрати на отриману правову допомогу, та враховуючи, що судом задоволено позов частково (80 %), розмір понесених відповідачем витрат підлягає стягненню з позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2 000,00 грн.

Водночас, суд наголошує, що витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 14 вересня 2022 року у справі № 509/6250/20.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача різницю судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 12 400 грн. (14400 грн (80% від 18000грн) - 2000 (20% від 10000грн).

Керуючись ст.ст. 141, 246, 258, 259, 265, 270, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяви ОСОБА_1 та представника відповідача - адвоката Сербулова О.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) понесені по справі судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 400,00 грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана учасниками справи до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Митрофанова