єдиний унікальний номер справи 546/158/25
номер провадження 2/546/234/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

установив:

У лютому 2025 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 04 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено Кредитний договір №698302892 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (далі - Договір). Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику (Додаток № 4), які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідно до умов Договору кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених договорі, додатках до нього, Правил надання грошових коштів у позику.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року( Додаток №14). В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (Додаток №15). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (Додаток №16). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 698302892 від 04.05.2023 перейшло до Позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до Відповідача в розмірі 72198,00 грн

Під час укладення Кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту в сумі 7 150,00 грн., валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування. Дане погодження умов, а також підписання Кредитного договору відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора як засобу електронного підпису, свідчить про його належне та добровільне волевиявлення на укладення електронного правочину. Однак, оскільки відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі 72198,00 грн, яка складається з наступного: 15000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 57198,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, оскільки ОСОБА_1 своє зобов`язання за договором не виконав. Також представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.

Ухвалою судді від 25 лютого 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 26 березня 2025 року.

18 березня 2025 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позов не визнав та зазначив, що жодних первинних документів, які б свідчили про заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 72198,00 грн останнім не надано. Матеріали справи не містять підтвердження виконання позикодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надання грошових коштів (кредиту) позичальнику в сумі 15000,00 грн. Виписки по особовому рахунку позивачем не надано. Щодо підписання договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 електронним підписом сторонами вказав, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Стосовно доказів на перерахування коштів відповідачу, то даний факт також не підтверджено належними доказами. Щодо розрахунку заборгованості звертав увагу, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», але не розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви. Щодо переходу права вимоги за договором кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 відповідач указав, що на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 зобов`язання за договором кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 у відповідача ще не виникли, а тому не могли бути передані новому кредитору ТОВ «Таліон Плюс». А відтак не могло бути відступлення прав вимоги за Договором кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 31.07.2024, а відповідно і 26.12.2024 не могло відбутися відступлення прав вимоги за Договором кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». Щодо Правил надання коштів у позику, в тому числі i на умовах фінансового кредиту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» представник відповідача посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та зазначав, що дані правила не є частиною кредитного договору.

Крім того представник відповідача указував, що відповідач не має власного примірника оригіналу вказаного Договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023, не підписував його електронним цифровим підписом i не отримував примірник оригіналу договору підписаного первісним кредитором. У матеріалах справи відсутній Договір про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, підписаний первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем. Позивач вказує на те, що відповідно до абзацу другого ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Однак ні одного такого примірника позивач суду не надав. Моменту підписання договору відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановити не можна. А довідки, візуальні форми чи інші документи видані односторонньо Позивачем не підтверджують підпису Відповідача під наданими текстами i не замінюють його. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто. Докази фактичного надсилання одноразового паролю-ідентифікатора, фактичного підписання примірника оригіналу Договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023обома сторонами, попередня письмова згода первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з Відповідачем про використання електронних підписів одноразовим ідентифікатором та/або факсимільного відтворення підпису кредитора за допомогою засобів копіювання, у якій мають міститися зразки відповідного аналога власноручних підписів сторін, як того вимагають ст. 207 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відсутні.

Правовий висновок про застосування ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» у взаємозв`язку зі ст. 207 ЦК України викладений у Постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 згідно з яким: «укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів».

Звертав увагу на правові висновки щодо необхідності дослідження оригіналу та самостійної перевірки судом наявності на оригіналі електронного документа електронних цифрових підписів, викладені у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року по справі №755/1549/22.

Також відповідач зазначав, що матеріали справи не містять доказів того, що один з оригіналів договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023був переданий споживачу

Щодо витрат на правничу допомогу відповідач звертав увагу, що витрати у сумі 7000,00 грн, які позивач просив стягнути з відповідача, є неспівмірними із наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг та не відповідає реальному стану речей (а. с. 121 -134).

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по справі №546/6/25 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України судове засідання було відкладене на 12 травня 2025 року.

28 березня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Тараненка А.І. надійшла відповідь на відзив, у якій він Щодо доведення факту укладання Кредитного договору зазначив, що вказаний Кредитний договір укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису, для укладення якого Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua та обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування. Після чого заповнив відповідну заявку на кредит, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та пропонує Заявнику, на власний розсуд, вказати логін і пароль (унікальний алфавітно-числовий набір символів) для входу в Особистий Кабінет. Відповідно до п. 14.1 Договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - «Правила»). Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua. Таким чином, твердження Відповідача про те, що Відповідач був не ознайомлений з умовами кредитування є безпідставними. Це зумовлено тим, що укладення договору без попереднього ознайомлення з зазначеними Правилами було б технічно неможливим, оскільки процес оформлення договору передбачає обов`язкове підтвердження факту ознайомлення з ними. Відповідачем не додано доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 698302892 від 04.05.2023 вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Звертав увагу на висновки, до яких дійшов Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 під час розгляду справи № 243/6552/20. Зокрема, Верховним Судом було зазначено, «що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений.

Щодо тверджень відповідача про подання позивачем електронних копій електронних доказів представник позивача вказав, що необхідно відрізняти примірник електронного документа, який є оригіналом, від електронної копії. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тому якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, картка, диск), то відповідно до Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документа. Така позиція відповідає судовій практиці. Зокрема, постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 р. у справі №554/5090/16-к (провадження №51-1878кмо21) розтлумачено порядок оцінки електронного доказу та його допустимості. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

Щодо достовірності наданих платіжних доручень представник позивача зазначив, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініціювало переказ коштів в загальній сумі 15000,00 грн. на картковий рахунок відповідача. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжне доручення № ab56e8df-0b2d-4764-9063-51cd9eecf97c від 04.05.2023 з відміткою Товариства. Жодного юридичного факту щодо помилкового або неналежного переказу на рахунок відповідача коштів за кожною із транзакцій, ініційованими ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не встановлено, таким чином Позивач документально підтвердив виконання перерахування коштів Відповідачеві.

Щодо підтвердження перерахування Кредитних коштів Відповідачу 04.05.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало 15000,00 грн на картковий рахунок № 5355-28XX-XXXX-0180 (який був зазначений особисто Відповідачем при заповненні Заявки на отримання грошових коштів на сайті Первісного кредитора), призначення платежу: Переказ коштів згідно договору № 698302892 від 04.05.2023, ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer. Даний доказ підтверджує наявність заборгованості та її розмір. Вищезазначене Платіжне Доручення оформлене відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Щодо доведення факту відступлення права грошової вимоги, то відповідач зробив помилковий висновок щодо предмету договору факторингу, що відступлення права вимоги не могло стосуватись конкретного кредитного договору №698302892 від 04.05.2023, який, на думку відповідача, на момент укладення договору факторингу не існував. Однак, варто зазначити, що сутність договору факторингу №28/1118-01 полягає не у відступленні права вимоги за конкретним кредитним договором, а у відступленні права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно з умовами договору факторингу, Клієнт зобов`язувався передати Фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги. Це означає, що фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. У цьому контексті, важливим є те, що реєстр прав вимоги, до якого був включений кредитний договір №698302892 від 04.05.2023, укладений 04.07.2023, тобто через два місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже стало існувало, а не було майбутнім. Оскільки Реєстр № 238 від 04.07.2023, а Кредитний договір № 698302892 від 04.05.2023, право вимоги існувало на момент відступлення до ТОВ «Таліон Плюс», а отже ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги яке в подальшому було передано Позивачу.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача відмітив, що судова практика наразі сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, даний перелік не є вичерпним. Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції. Позивачем, до суду, надано Акт прийому-передачі наданих послуг у якому зазначено кількість витрачених годин Адвокатом та суму гонорару за кожну послугу. Оскільки дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного

провадження, то судові дебати не проводяться, а отже Позивач долучив докази підтвердження надання правничої допомоги з дотриманням строків. Також звертав увагу Суду, що Верховний Суд у постанові від 01.09.2021 по справі №178/1522/18 дійшов висновку: «Проте, апеляційний суд не звернув уваги на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуги і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України)».

Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі (а. с. 142 - 153).

У судове засідання 21 липня 2025 року представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином (а. с. а. с. 206, 207). Представник відповідача до початку судового засідання 21 липня 2025 року надіслав до суду додаткові пояснення, у яких як і у відзиві зазначав про відсутність доказів перерахування коштів первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачу ОСОБА_1 . Також вказував: про відсутність доказів про державну реєстрацію юридичних осіб ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія онлайн Фінанс»; відсутність доказів про внесення позивача ТОВ «ФК «ЕЙС», ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія онлайн Фінанс» до Державного реєстру фінансових установ НБУ; ТОВ «ФК «ЕЙС» не набуло прав первісного кредитора, а отже не має права пред`являти свої вимоги до відповідача. При цьому представник відповідача посилався на те, що положення п. 1.3. Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 щодо можливості передачі права вимоги, які виникнуть у майбутньому, належним чином не індивідуалізовані. У свою чергу Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17 зазначив, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18 та ін.). Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та інших договорах факторингу; строк кредитування у спірному договорі кредитної лінії № 698302892 від 04.05.2023 визначений у 30 днів, а тому позивач не мав права нараховувати відсотки після 03.06.2023. Судове засідання просив проводити за відсутності сторони відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 04 травня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 698302892 (звор. а. с. 16 - а. с. 24). Відповідач підписав Договір одноразовим ідентифікатором MNV95ХН4, що підтверджується, зокрема: довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

З даної довідки судом установлено, що позичальнику ОСОБА_1 було відправлено ідентифікатор MNV95ХН4 04.05.2023 на номер телефону НОМЕР_3 та введено позичальником 04.05.2023 (а. с. 33).

Відповідно до п. 2.1 Договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 15000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - Договір).

Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 15000 грн 00 коп. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 03.06.2023 (п. 2.3 кредитного договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.

Згідно п. 3.2 кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 2790 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій, позичальник інформується через Особистий кабінет.

Продовження строку дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов договору в бік погіршення для позичальника. Всі істотні умови які застосовуються протягом всього строку дії цього договору зазначенні в цьому договорі в момент його укладення. Оскільки пролонгація не є зміною істотних умов договору, зокрема строку дії договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до договору, в тому числі пролонгація не потребує застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Ініціювання позичальником пролонгації є конклюдентною дією спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим договором умов користування кредитом без зміни строку дії договору (п. 3.4 кредитного договору).

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору з метою укладення цього договору позичальник, ознайомившись з правилами, заповнив Заявку, вказавши всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. При подачі Заявки позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення договору (перший транш) та плановий строк дострокового повернення кредиту, протягом якого застосуються спеціальні умови користування кредитом - дисконтний період. Максимально доступна сума кредиту, яка доступна позичальнику і яку позичальник може отримати другим та наступними траншами, вказана в п. 2.1 договору як сума кредитного ліміту, та визначається кредитодавцем в залежності від кредитного рейтингу позичальника.

Відповідно до п. 4.10.6 Договору позичальник, ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надав згоду (акцепт) шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення одноразового ідентифікатора. Після підпису електронного повідомлення позичальником, зазначене повідомлення надійшло в Інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця, відповідно з цього моменту кредитодавець повідомлений про те, що позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) кредитодавця щодо укладання договору. Моментом підписання цього договору є використання його сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням договору зі сторони кредитодавця є формування на дання на ознайомлення позичальнику оферти, а також генерація та направлення позичальнику одноразового ідентифікатора. Підписанням договору зі сторони кредитодавця є направлення кредитодавцем позичальнику повідомлення, що містить одноразовий ідентифікатор.

На момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 03.06.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником (п.7.1 Договору).

Відповідно до пункту 7.2 кредитного договору основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 5 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору (п.7.2.1); дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2, або п. 9.1.1.7, або п. 9.2.1.5 договору (п.7.2.2).

Відповідно до п. 8.1 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено.

Процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Загальні витрати за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче (пункт 8.2. Договору).

Згідно пункту 8.3. Договору протягом дисконтного кредитування зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом визначаються наступним чином:

За період від дати видачі кредиту до 03.06.2023 проценти нараховуються за процентною ставкою 324,850 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,890 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 8.3.1.);

У разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження дисконтного періоду один або декілька разів, за період з наступного дня після 03.06.2023 проценти нараховуються за ставкою 651,640 відсотків річних, що на день укладення договору становить 1,790 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 8.3.2.).

Відповідно до пункту 8.4. Договору після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,700 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,980 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожен день користування ним.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання (п. 11.1 кредитного договору).

Невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua (п.14.1 кредитного договору).

У п. 15 кредитного договору зазначено реквізити сторін, зокрема і позичальника, а саме: зазначено прізвище, ім`я, по батькові відповідача ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; податковий номер відповідача НОМЕР_1 ; адреса електронної пошти, номер телефону: НОМЕР_3 .

Кредитний договір підписаний одноразовим ідентифікатором MNV95ХН4 04.05.2023, який відправлений 04.05.2023 03:30:41, введено 04.05.2023 03:33:01 (а. с. 25).

У заявці на отримання грошових коштів у кредит від 04.05.2023 зазначено такі відомості позичальника: прізвище, ім`я та по батькові - ОСОБА_1 , договір (оферта) № 698302892; дата укладення договору - 04.05.2023, сума кредиту - 15000,00; строк кредиту - 30 днів; зазначені персональні дані позичальника та номер карти - 5355-28ХХ-ХХХХ-0180 (а. с. 32).

У довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», яка сформована 09.08.2024 о 15:29:26, зазначено такі дані: позичальник - ОСОБА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; паспортні дані; сума кредиту - 15000,00 грн; строк кредитування - 30; процентна ставка - 2,10 % в день; електронна адреса; номер телефону - НОМЕР_4 ; заявка на кредит подана - 04.05.2023 о 3:29; договір відправлений позичальнику 04 травня 2023; акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор - MNV95ХН4; номер телефону - НОМЕР_4 , ідентифікатор відправлено позичальнику - 04.05.2023 3:30:41; ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству - 04.05.2023 3:33:14; перерахування грошових коштів позичальнику - 04.05.2023 3:33:14 (а. с. 33).

Відповідно до платіжного доручення від 04.05.2023 № ab56e8df-0b2d-4764-9063-51cd9eecf97c ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 15000,00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_5 , отримувач - ОСОБА_1 , код отримувача - НОМЕР_1 ; призначення платежу: переказ коштів згідно з договором № 698302892 від 04.05.2023, ОСОБА_1 , код НОМЕР_6 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_5 (а. с. 43).

Згідно довідки від 02.12.2024 № 1276, наданої ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на виконання кредитного договору № 698302892 від 04.05.2023 кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг з наступними реквізитами: надавач платіжних послуг платника: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», надавач платіжних послуг отримувача: Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», особа платника: ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», особа отримувача: ОСОБА_1 рахунок платника: НОМЕР_7 , платіжна картка отримувача: 5355-28ХХ-ХХХХ-0180, сума платіжної операції: 15000,00 грн (а. с. 44).

Відповідно до листа АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» від 05.03.2025 №КНО-07.8.5/2818БТ в банку на ім`я ОСОБА_1 була випущена платіжна картка № НОМЕР_8 до рахунку № НОМЕР_9 . У банку за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) закріплений фінансовий номер телефону: НОМЕР_10 , на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції за платіжною карткою № НОМЕР_8 . В анкеті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вказано номер телефону НОМЕР_10 . В результаті аналізу операцій, здійснених по карті №280180, яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 04.05.2023 по 09.05.2023 була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 15000,00 через сервіс іншого банку: дата транзакції на сервері еквайера - 04.05.2023, час транзакції - 03:33:13, сума транзакції - 15000,00 грн (а. с. 110).

Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за період з 04.05.2023 по 04.07.2023 становить 32415,00 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн; заборгованість за процентами - 17862,00 грн (а. с. 82).

Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та виписки з особового рахунку за кредитним договором № 698302892, складеної ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за період з 04.07.2023 по 31.07.2024 - 72198,00 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн; заборгованість за процентами - 57198,00 грн (а. с. а. с. 83 - 84, 85).

28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальність «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а. с. 49 - 52) з додатковими угодами (звор. а. с. 52 , а. с. 53 - 63).

Відповідно до п. 4.1. додаткової угоди №26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 наявне право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги (а. с. 56 - 59).

31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/111/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а. с. 62).

31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/111/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року (а. с. 63)

Відповідно до Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 238 від 04.07.2023 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 698302892 від 04.05.2023 на суму 32 862,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 15000,00 гривень; сума заборгованості за відсотками - 17862,00 гривень (а. с. 64, звор. а. с. 64).

31.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а. с. 66 - 69).

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024 до договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 698302892 від 04.05.2023 на суму 72198,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 15000,00 гривень; сума заборгованості за відсотками - 57196,00 гривень (а. с. 71, звор. а. с. 71).

26 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 26/12/Е, відповідно до умов якого ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», а ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а. с. 73 - 76).

Відповідно до п.1.1 договору факторингу № 26/12/Е за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору.

Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акта прийому-передачі Реєстру боржників (додаток № 2) (п. 1.5 цього договору).

Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року, зокрема до ОСОБА_1 після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 698302892 від 04.05.2023 на суму 72198,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 15000,00 гривень; сума заборгованості за відсотками - 57196,00 гривень (а.с. 72-73).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Тобто, договір між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 було укладено в електронній формі , що згідно зі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі.

Даючи оцінку викладеним у відзиві та додаткових поясненнях доводам сторони відповідача суд зазначає наступне.

Щодо відсутності доказів перерахування коштів первісним кредитором відповідачу

Суд погоджується із стороною відповідача щодо того, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Так, згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін.

Суд звертає увагу, що позивачем не було надано виписку по банківському рахунку відповідача.

Однак відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Згідно з частиною 3 статті 13 цього закону продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20.

На думку суду, наявний у матеріалах справи кредитний договір № 698302892 від 04.05.2023, який містить персональні дані відповідача, номер банківської картки, номер телефону та ін., платіжне доручення та лист АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» від 05.03.2025 №КНО-07.8.5/2818БТ свідчать про укладення кредитного договору між сторонами у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію».

Щодо відсутності доказів підписання договору кредитної лінії електронним підписом сторін та відсутності доказів перерахування коштів первісному кредитору

Суд також не приймає указані доводи, оскільки факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Так, підписання договору відповідачем підтверджується змістом договору та додатку до нього, які містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та РНОКПП відповідача, номер паспорта, номер телефону; маску банківської картки; адресу місця проживання; електронну адресу.

Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано.

Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачем.

Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем факт видачі первісними кредитором кредиту у сумі 15000,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на картковий рахунок відповідача.

Належність відповідачу ОСОБА_1 банківської картки та номера телефону, який закріплений за відповідачем, достеменно підтверджується наданим на запит суду листом АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» від 05.03.2025 №КНО-07.8.5/2818БТ.

Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором перед первісним кредитодавцем чи перед позивачем як новим кредитором матеріали справи не містять, відповідачем суду не надано.

Отже, відповідач умови кредитного договору порушив та у строк, встановлений умовами кредитного договору, кредитні кошти та проценти за користування кредитом не повернув.

З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором у сумі 15000,00 грн, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Стосовно відсутності належних доказів розміру заборгованості

Ухвалою суду від 25.02.2025 за клопотанням представника позивача було витребувано у АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», зокрема первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення) щодо зарахування коштів на картковий рахунок: маска карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 04 травня 2023 року по 09 травня 2023 року в сумі 15000,00 грн (безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer; згідно платіжного доручення №AB56E8DF-0B2D-4764-9063-51CD9EECF97C від 04.05.2023).

На виконання ухвали до суду від АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» надійшов лист від 05.03.2025 №КНО-07.8.5/2818БТ, який містить банківську таємницю, згідно якого в банку на ім`я ОСОБА_1 була випущена платіжна картка № НОМЕР_8 до рахунку № НОМЕР_9 . У банку за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) закріплений фінансовий номер телефону: НОМЕР_10 , на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції за платіжною карткою № НОМЕР_8 . В анкеті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вказано номер телефону НОМЕР_10 . В результаті аналізу операцій, здійснених по карті №280180, яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 04.05.2023 по 09.05.2023 була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 15000,00 через сервіс іншого банку: дата транзакції на сервері еквайера - 04.05.2023, час транзакції - 03:33:13, сума транзакції - 15000,00 грн (а. с. 110).

Тобто, ураховуючи сукупність доказів у справі, судом було установлено факт видачі первісними кредитором кредиту відповідачу ОСОБА_1 у сумі 15000,00 грн.

Щодо відсутності права нараховувати відсотки після 03.06.2023, оскільки строк кредитування у спірному договорі кредитної лінії № 698302892 від 04.05.2023 визначений у 30 днів

З цього приводу суд зазначає, що з наданих позивачем розрахунків заборгованості встановлено, що відповідачу нараховувалися проценти за користуванням кредитом з розрахунку 0,890 % в день від дати видачі кредиту до 03.06.2023 та 2,980 % в день за користування кредиту. Загальна сума процентів, нарахованих за користування кредитом, у межах строку кредитування, встановленого договором, становить 57196,00 грн.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за кредитом, арифметичних чи логічних помилок не виявив.

Пунктом 2.3. договору визначена орієнтовна дата повернення кредитних коштів, проте строк дії договору визначений пунктом 11.1., відповідно до якого договір діє протягом 5 років.

Суд зазначає, що проценти нараховані позивачем у межах строку кредитування та не перевищують суму процентів, нарахованих за ставками, визначеними умовами кредитного договору.

Отже, твердження представника відповідача про те, що строк кредитування у спірному договорі кредитної лінії № 698302892 від 04.05.2023 визначений у 30 днів є помилковим.

Суд ураховує, що частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

У той же час, як установлено судом із розрахунків заборгованості, проценти за користування кредитними коштами нараховувалися за період з 04.05.2023 по 30.09.2023, тобто до набрання чинності цим законом.

З огляду на це суд приймає до уваги подані стороною позивача розрахунки заборгованості.

Щодо доводів відповідача про те, що на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 зобов`язання за договором кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 у відповідача ще не виникли, а тому не могли бути передані новому кредитору ТОВ «Таліон Плюс»

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

У статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину.

Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зазначив, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Матеріали справи не містять доказів нікчемності або визнання недійсними наявних у матеріалах справи договорів факторингу щодо відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 698302892 від 04.05.2023, укладеним з ОСОБА_1 .

Суд не приймає посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17 з таких підстав.

Так, Верховний Суд у цій постанові зазначив, що за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. … У зв`язку з наведеним не можна цілком погодитися з висновком апеляційного господарського суду про те, що "чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог": це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином».

Проте у даній справі судом установлено, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» з урахуванням внесених до нього змін діяв як на час укладення кредитного договору з відповідачем - 04.05.2023, так і на час підписання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» Реєстру прав вимоги № 238 від 04.07.2023 на виконання Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, оскільки 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/111/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а. с. 62).

У свою чергу відповідно до п. 4.1. додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 наявне право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги.

Таким чином, права кредитора за спірним кредитним договором перейшли до ТОВ «Таліон плюс» 04.07.2023 - після виникнення права вимоги первісного кредитора до боржника ОСОБА_1 , та відповідно в порядку подальшого правонаступництва таке право було набуте позивачем ТОВ «ФК «Ейс» за договорами, презумпція правомірності яких на час розгляду справи в суді не була спростована.

Щодо відсутності доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення прав вимоги за кредитним договором

Верховний Суд, зокрема у постанові від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, на яку посилався представник відповідача, зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

У той же час у справі №753/20537/18судами було установлено, що за договором про відступлення прав вимоги новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплата боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 2 до цього договору.

У той же час відповідно до п. 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» в день підписання ними Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку.

Згідно пункту 8.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 цей договорі набирає чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.

Тобто, момент набрання чинності договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно його змісту, не пов`язаний з проведенням оплати за цим договором.

Таким чином правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18 у даному випадку до застосування не підлягають.

Щодо доводів сторони відповідача про те, що позивачем надано копії електронних доказів, оригінали яких не існують та те, що відповідачу не було надано примірник кредитного договору

Ухвалою суду було задоволено клопотання відповідача та витребувано у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» оригінали наступних доказів для огляду та їх копії для приєднання до матеріалів справи:

оригінал Договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів (за його наявності), підписаного первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем на цифровому носії;

оригінал електронного примірнику Заявки на отримання кредитних коштів відповідача із зазначенням банківського карткового рахунку, на який ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» має перерахувати необхідні позичальнику кошти на цифровому носії;

оригінал електронного примірнику Договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 з обов`язковими реквізитами та з усіма додатками до нього, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, на цифровому носії;

оригінал Паспорту споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору №698302892 від 04.05.2023 на цифровому носії;

оригінал первинного документу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - платіжного доручення на переказ коштів №АВ56Е8DF-0B2D-4764-9063-51CD9EECF97C від 04.05.2023 для перерахування коштів у розмірі 15000,00 грн відповідачу, яке підтверджує перерахування коштів на рахунок відповідача на виконання умов договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023;

в електронному вигляді примірники цифрових підписів юридичної і фізичної особи, якими візувався (підписувався) цифровий файл, що містить Договір кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, на цифровому носії;

докази надсилання відповідачу ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора в інформаційно - телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо Договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 на цифровому носії;

докази підписання відповідачем ОСОБА_1 . Договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 одноразовим ідентифікатором MNV95XH4 та Паспорту споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором на цифровому носії;

докази передання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» одного з оригіналів Договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 відповідачу на цифровому носії;

Довідку від сертифікаційного центру електронних цифрових підписів, якими було видано (зареєстровано) цифрові підписи юридичній та фізичним особам, якими візували (підписували) цифровий файл, що містить Договір кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, з визначенням терміну дійсності цифрових підписів;

всі інші документи, що використовувалися сторонами для укладання Договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Станом на дату розгляду справи витребувані документи до суду не надійшли.

Між тим, незважаючи на відсутність витребуваних електронних документів, суд звертає увагу на наступне.

Так Верховний Суд у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20 зазначив про те, що «безпідставним є твердження заявника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки подані сторонами електронні докази не досліджувалися в оригіналі, з огляду на таке.

Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У матеріалах справи є роздруківки загальних умов договору кредитної ліній, спеціальних умов договору позики № AG2069856, додаткової угоди № АМ5917691 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG2069856, паспорта споживчого кредиту, інформації, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит.

Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не було сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу.

Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу».

Ураховуючи викладене, а також те, що судом було установлено про укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, указані доводи сторони відповідача судом не приймаються до уваги.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав про те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає докази сторони позивача більш переконливим, у свою чергу на спростування доводів позивача стороною відповідача докази не подавались. Тобто,стороною позивача було доведено наявність між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі Договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023.

Однак суд погоджується з твердженням представника відповідача щодо того, що Правила надання коштів у позику, в тому числі i на умовах фінансового кредиту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки не були підписані відповідачем.

Указаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та усталеною практикою Верховного Суду. У відповідності до зазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, чого однак позивачем зроблено не було.

У той же час вказана обставина не спростовує того, що між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, який містить інформацію щодо суми кредиту та процентів.

Таким чином, з огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 72198,00 гривень, з яких: 15000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 57198,00 грн - заборгованість за процентами.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З платіжної інструкції № 7724 від 17 лютого 2025 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,00 грн (а. с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а. с. 97).

Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки у справі в розмірі 2422,00 грн на користь позивача.

Щодо судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було долучено: копію договору про надання правової допомоги № 27/12/24-01 від 27 грудня 2025 року (а. с. 86 - 87); копію протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правової допомоги № 27/12/24-01 від 27 грудня 2025 року (звор. а. с. 87), акт прийому-передачі наданих послуг (а. с. 88), копію додаткової угоди № 8 до Договору про надання правничої допомоги № 27/12/24-01 від 27 грудня 2025 року (а. с. 94 - 95); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І. (а. с. 89) та копію довіреності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на уповноваження адвоката Тараненка А.І. бути представником товариства, зокрема в судових установах (а. с. 90).

Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 27 грудня 2025 року № 27/12/24-01, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» (клієнт) та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п. 3.3. та 3.4. договору про надання правничої допомоги, гонорар складається з суми вартості, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 27/12/24-01 від 27 грудня 2025 року. Після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг.

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 27/12/24-01 від 27 грудня 2025 року стороні позивача були надані наступні правові та юридичні послуги: складання позовної заяви - 5000,00 грн, кількість годин - 2; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості - 1000,00 грн, кількість годин - 2; підготовка адвокатського запиту - 500,00 грн, кількість годин - 1; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором- 500,00 грн, кількість годин - 1. Всього - 7000,00 грн (а. с. 88).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

У відзиві на позов відповідач зазначав, що витрати у сумі 7000,00 грн, які позивач просив стягнути з відповідача, є неспівмірними із наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг та не відповідає реальному стану речей.

Суд погоджується з таким твердженням з огляду на наступне.

У частині 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 754/7992/20.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На думку суду, стягнення із відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, не можна вважати пропорційним меті відшкодування таких витрат.

Суд враховує завдання цивільного судочинства, особливості (категорію та складність) спору, значення його для сторін, те, щодана справа не є складною, судові засідання проводилися за відсутності представника позивача, позовна заява виконана у типовій формі для позовів про стягнення заборгованості, тому суд вважає, що вказана сума за надання правової допомоги є завищеною.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що розмір витрат на правничу допомогу позивача, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, необхідно зменшити до 5000,00 грн, що не становитиме надмірний тягар для нього.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 83, 128, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 698302892 від 04 травня 2025 року в сумі 72198 (сімдесят дві тисячі сто дев`яносто вісім) гривень 00 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000 гривень 00 копійок та заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 57198 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 00 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників судового процесу:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», юридична адреса: Харківське Шосе, 19, оф. 2005, м. Київ, 02090, ідентифікаційний код юридичної особи 42986956.

Представник позивача - Тараненко Артем Ігорович, адреса: вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 21, м. Київ, 02094, РНОКПП НОМЕР_11 .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник відповідача - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Ю.В. Зіненко