Номер провадження 2/754/157/25
Справа №754/4925/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.02.2022 року по вул. Крайній, 1 в м.Києві відбулася ДТП за участю транспортного засобу марки «MITSUBISHI OUTLANDER» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача та транспортного засобу «SEAT IBIZA» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не була застрахована. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 28.04.2022 року вина відповідача у ДТП була доведена.

Як зазначає позивач, 16.02.2022 року потерпіла особа звернувся до МТСБУ із відповідною заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди, за результатами розгляду якої було відкрито регресну справу № 82995. 22.04.2022 року оцінювачем ОСОБА_3 було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, за результатами якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "SEAT IBIZA", номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 70 058,34 грн. без урахування ПДВ на запасні частини та ВТВ. МТСБУ, виконуючи вимоги ст. 41 Закону, на підставі довідки № 1 від 24.05.2022 року та Наказу № 3/3972 від 25.05.2022 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийняло рішення про здійснення регламентної виплати. Також МТСБУ були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 1300 грн. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуг з оплати проведення експертизи, які підлягають відшкодуванню, складає 71358,34 грн.

З огляду на викладене, позивач МТСБУ просить суд стягнути з відповідача вищевказану суму, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27.06.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_4 на позовні заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного ТЗ не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, а тому не може прийматися до уваги судом. Крім того, що ні експертом, ні позивачем не повідомлялося відповідача про час і місце огляду об`єкта дослідження для подальшого проведення автотоварозначого дослідження. Таким чином, звіт про оцінку вартості матеріального збитку не може бути належним та допустимим доказом по справі. Щодо позовних вимог про стягнення вартості виготовлення звіту, то представник відповідача зауважив, що така вимога є необґрунтованою, оскільки вказаний звіт не може бути належним та допустимим доказом по справі.

Посилаючись на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

04.07.2024 року до суду надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_5 на відзив. У даній відповіді представник позивача зазначає про належність доказів, наданих на підтвердження позовних вимог, а також про те, що відповідачем не спростовано належним чином позовні вимоги.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17.10.2024 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до проведення експертизи.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 25.12.2024 року поновлено провадження у справі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи в його відсутність.

Відповідач та її представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи тривалість розгляду справи, а також наявність у справі відзиву відповідача, достатність часу для подання будь-яких заяв та заперечень, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність учасників судового розгляду на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

14.02.2022 року о 17.02 год. по вул. Крайній, 1 в м.Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MITSUBISHI» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «SEAT IBIZA" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , після чого вказаний автомобіль по інерції відштовхнувся вперед та зіткнувся з автомобілем «OPEL Zafira» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 28.04.2022 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП не була застрахована.

16.02.2022 року потерпіла особа ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП та заявою про виплату відшкодування.

22.04.2022 року оцінювачем ОСОБА_3 було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, за результатами якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SEAT IBIZA», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 70 058,34 грн. без урахування ПДВ на запасні частини та ВТВ.

На підставі довідки № 1 від 24.05.2022 року та Наказу № 3/3972 від 25.05.2022 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату в розмірі 70 058,34 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 883605 від 03.06.2022 року.

Також МТСБУ були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 1 300,00 грн.

Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуг з оплати проведення експертизи, які підлягають відшкодуванню, складає 71 358,34 грн.

06.06.2022 року МТСБУ направило відповідачу письмову вимогу про відшкодування зазначених витрат, яка залишена відповідачем без реагування.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Пунктом 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», одним із основних завдань МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 38.2 та п. 38.2.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з положень вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 визнана винною у скоєній ДТП та на момент завдання шкоди не мала чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то саме вона зобов`язана відшкодувати заподіяні збитки, що сталися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в повному обсязі. Докази того, що в даній ДТП винен також і водій автомобіля «SEAT IBIZA», д.н.з. НОМЕР_2 , відсутні, а тому і відсутні підстави для зменшення розміру страхового відшкодування.

При цьому суд враховує і те, що стороною відповідача належними та допустимими доказами позовні вимоги не спростовані, а посилання на неналежність звіту про оцінку в якості доказу - не обґрунтовані та не підтверджені.

Так, згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону (частина перша статті 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оціночна діяльність може здійснюватися, зокрема, у формі консультаційної діяльності, яка полягає в наданні консультацій з оцінки майна суб`єктам оціночної діяльності, замовникам оцінки та (або) іншим особам в усній або письмовій формі.

Судом встановлено, що з метою визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу страховик звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , який надав відповідний звіт, на підставі якого було визначено розмір страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) викладено висновок про те, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України".

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

З огляду на викладене, слід зазначити, що сторона відповідача, не погоджуючись з наданим звітом, та заперечуючи визначений розмір страхового відшкодування, власних належних та допустимих доказів на підтвердження завищення розміру страхового відшкодування не надала.

Так, позиція відповідача відповідно до наданого відзиву зводилась виключно до того, що відповідач не згодна з розміром шкоди, яка заподіяна ДТП, а наданий звіт є неналежним доказом. Інших заперечень щодо обставин справи відповідачем не було заявлено.

З метою об`єктивного розгляду справи судом було задоволено клопотання представника відповідача про проведення експертизи з метою визначення розміру матеріальних збитків.

Однак, не дивлячись на зобов`язання суду провести оплату за проведення експертизи, відповідачем було проігноровано оплату призначеної судом експертизи, що стало наслідком неможливість її проведення.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розцінює такі дії відповідача як ухилення від виконання ухвали суду щодо обов`язку попередньої оплати вартості призначеного експертного дослідження, спрямовані на затягування розгляду справи.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне визнати недоведеними факти, викладені представником відповідача, метою якої було призначення у даній справі вказаної вище експертизи.

Відтак, суд вважає, що відповідачем не надано доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, будь-яких доказів того, що встановлений звітом, що наданий позивачем, розмір матеріальних збитків є помилковим, сумнівним, або завищеним, сторона відповідача не надала.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє заперечення представника відповідача проти позову та вбачає підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відтак, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог МТСБУ до ОСОБА_1 та необхідність їх задоволення.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Керуючись ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 38, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () відшкодування шкоди в порядку регресу, пов`язаної з регламентною виплатою, у розмірі 70 058,34 грн., вартість послуг експерта у розмірі 1 300,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: