ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7225/25 Справа № 187/175/25 Суддя у 1-й інстанції - Соловйов І. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Сахарова Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Петриківської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербіна Максим Володимирович,

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

07.02.2025 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Петриківської селищної ради про позбавлення батьківських прав, в якому позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Петриківської селищної ради про позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено без розгляду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

29.05.2025 рокувід ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербіна Максим Володимировичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідачкою не заперечується факт домашнього насильства. Діти можуть приходити до бабусі у нічну пору доби, що в сукупності свідчить про неналежні умови проживання дітей

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що після розірвання шлюбу, з 09.09.2019 року п`ятеро дітей залишись проживати разом з відповідачкою. Позивач має заборгованість зі сплати аліментів станом на 25.02.2025 року розміром 400 229, 17 грн.

Інтерес до дітей підігріває колишня свекруха, яка бажає, щоб позивача звільнили з військової служби, оскільки з п`ятьох, неповнолітніми залишилось ще четверо дітей.

Спроба адвоката позивача звинуватити відповідачку у свідомому ухиленні від виконання батьківських обов`язків не витримує жодної критики, оскільки діти проживають разом з відповідачкою та ніхто інший про них не опікується.

СУДОВІ ВИКЛИКИ

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.224-225).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

12.08.2005 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

У шлюбі в них народилося п`ятеро дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наразі є повнолітнім;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

До матеріалів справи долучено відповідні свідоцтва про народження.

Судовим наказом Петриківського районного суду від 23.08.2018 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання п`ятьох дітей з 15.08.2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, боржник позивач, станом на 31.03.2025 має заборгованість в розмірі 426 589,28 грн.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2019 у справі № 187/1102/18 шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з відповідачкою, що підтверджується довідкою Петриківської селищної ради № 922 від 05.10.2021.

На час розгляду справи, з матір`ю проживає ОСОБА_5 ; у бабусі ОСОБА_8 , де проживає також позивач - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . ОСОБА_4 навчається в Кам`янському вищому професійному училищі на першому курсі денного відділення та проживає також у бабусі.

Як вказала свідок ОСОБА_8 , діти проживають в неї після того як було подано позов у цій справі, тобто після 07.02.2025.

Згідно з висновком експерта з питань судово-медичної експертизи №96 від 05.08.2021 ОСОБА_4 , були спричинені легкі тілесні ушкодження, які, за його словами, він отримав 04.08.2021 приблизно о 21:00-21:30 годині. Він пояснив, що мати штовхнула його, внаслідок чого він ударився головою об кут дверей, після чого почав тікати й вдарився спиною об двері.

Відповідно до довідки наданої ВП №3 ДРУП № 2 головного управління національної поліції в Дніпропетровській області № 50.4/Щ-над. від 28.01.2025 встановлено, що мати позивача ОСОБА_8 у період часу з 01.01.2021 по 28.01.2025 двічі зверталася до поліції, а саме 13.03.2021 та 10.12.2024 з заявами про неналежне виконання обов`язків по догляду за дитиною, при розгляді даних матеріалів було встановлено, що заяви ОСОБА_8 підлягають розгляду та прийняття рішення, на підставі ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» та «Положеннями про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі внутрішніх справ України» затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, або ж в порядку, визначеному Розділом IV» Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначив позивач, та це не заперечувалося відповідачкою, стосовно неї прийнято:

1) Постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19.03.2021 у справі №187/346/21, якою відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст. 184 КУпАП, а саме ухилення від виконання батьківських обов`язків;

2) Постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2021 у справі №187/1336/21, якою відповідачку звільнено від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та обмежившись усним зауваженням. Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення насильства в сім`ї закрито;

3) Постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області у справі №187/1545/24, якою відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських засобів;

4) Постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 у справі №187/1971/24, якою відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 184 КУпАП, а саме ухилення від виконання батьківських обов`язків.

З квітня 2023 року позивач перебуває на військовій службі.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 у справі №187/1303/22 позивача визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (Ухилення від сплати аліментів на утримання дітей).

Згідно довідками Комунального некомерційного підприємства «Петриківська центральна лікарні» Петриківської селищної ради від 04.03.2025 відповідачка на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

За висновком Органу опіки та піклування Петриківської селищної ради від 18.03.2025 є недоцільним позбавлення батьківських прав відповідачки щодо неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Так органом опіки та піклування встановлено, що спільне життя у подружжя не склалося, шлюб було розірвано. Після розлучення діти залишилися проживати з матір`ю. Згідно довідок-характеристик учбового закладу, де навчаються ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , мати належним чином займається вихованням дітей. ОСОБА_4 навчається в Кам`янському вищому професійному училищі на першому курсі денного відділення. Відповідачка з червня 2023 року працює у ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ « ОСОБА_9 », відповідно до характеристики з місця роботи від 05.03.2025 відповідачка зарекомендувала себе, як старанна, працелюбна, відповідальна працівниця. Спиртними напоями не зловживає. На обліку у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває. Має постійний дохід. В результаті виїзду за її місцем мешкання встановлено, мати створила належні умови для проживання, утримання та навчання своїх дітей. У будинку чисто, тепло, світло. Постільна білизна чиста, достатній запас їжі в наявності. У дітей є окремі ліжка, куточок для навчання, шафа для одягу та взуття. Також встановлено, що батько дітей з 13.04.2023 проходить військову службу. За вироком суду від 04.11.2024 у справі №187/1303/22 позивача визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі. Станом на 28.02.2025 він має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 400 229,17 грн. 17.03.2025 службою у справах дітей здійснено виїзд, де проживає позивач. Під час огляду місця помешкання встановлено, що батько створив задовільні умови для проживання, утримання та навчання дітей. Для дітей виділено дві кімнати, в яких є чотири ліжка. Куточку для навчання та шафи для одягу немає. У кімнаті на стелі великі отвори, які заклеєні плівкою.

Як вбачається з характеристик учнів Іванівського ліцею Петриківської селищної ради стосовно ОСОБА_5 (навчається з 2024 року), ОСОБА_6 (навчається з 08.11.2024), ОСОБА_7 (навчається з 08.11.2024) мати належно займається їх вихованням, діти завжди охайні та не пропускають школу без поважних причин.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

Орган опіки та піклування перевіряючи умови здійснення відповідачкою своїх обов`язків у відношенні дітей зазначив, що недоцільно її позбавляти батьківських прав (а.с.80).

Як вбачається з характеристик з учбового закладу (с.а.137-141, 160-162), мати приділяє належну увагу вихованню дітей. Діти завжди охайні та не пропускають школу без поважних причин.

Суд першої інстанції встановив й апеляційний суд це перевірив, що відповідачка ОСОБА_2 не ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання своїх дітей, не допускає свідомого нехтування своїми обов`язками, якщо її поведінка і не є бездоганною, то в неї й не має недоліків, які можливо тлумачити «як свідоме нехтування своїми обов`язками».

Враховуючи той факт, що відповідачка тривалий час майже сама утримує та виховує п`ятьох підлітків, один з яких вже досяг повноліття, правових підстав для позбавлення її батьківських прав не має.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербіна Максим Володимирович залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 22.07.2025 року.

Судді: