ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1236/25 Номер провадження 22-ц/814/2824/25Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2025 року, ухвалене суддею Потетієм А. Г., повний текст рішення складений - дата не вказана

у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

25.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якому просив суд видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 місяців із заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення ближче чим на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати його та у будь-який спосіб спілкуватися з ним; ведення листування, телефонних переговорів із ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 постійно страждає від домашнього насильства з боку колишнього зятя ОСОБА_2 . ОСОБА_2 періодично вчиняє сварки, вчиняє психологічне та фізичне насильство стосовно ОСОБА_1 . Конфлікти, які виникають, супроводжуються словесними образами, погрозами та вживанням ненормативної лексики з боку кривдника, а також фізичною розправою, що підтверджується довідкою №10964 від 24.07.2024. Заявник зазнає постійного психологічного тиску та насильства з боку ОСОБА_2 , що полягає у погрозах, словесних образах, нецензурному висловлюванні на його адресу, що принижує його честь та гідність. Доведений до відчаю постійними образами, ОСОБА_1 звертався до Полтавського відділу поліції, працівниками якого не було вчинено ніяких дій для його захисту, поліція надала відповідь від 10.10.2024 №17204/115/104/01/12-2024, в якій зазначили, що провели профілактичну бесіду з ОСОБА_3 з метою недопущення вчинення домашнього насильства та попереджено про відповідальність. Зазначає, що ОСОБА_3 є донькою заявника, яка й сама постійно страждає з боку домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , що підтверджується справою в Єдиному реєстрі судових рішень №554/2688/24, та ТЗП, які його доньці видавала поліція. Виходячи з цього, можна зробити висновок, що донька заявника не потребувала профілактичної бесіди з метою недопущення вчинення домашнього насильства та попередження про відповідальність, попередити про відповідальність потрібно було ОСОБА_2 . У листі від 04.02.2025 №22417-2025 поліція повідомила, що провела профілактичну бесіду з ОСОБА_2 з метою недопущення вчинення домашнього насильства та попереджено про відповідальність, але це нічого не дало, ОСОБА_2 і далі чинить насильство, шкодить майну заявника, зокрема, вибив двері і свідками насильства є малолітні діти. З огляду на зазначені обставини щодо наявності психологічного насильства, що чинить ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , а також наміри останнього, що виражаються у погрозах, вважає, що заявник як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису- задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , на строк 6 місяців, яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки, а саме:

- заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися ближче ніж на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися ближче ніж на 100 м до місця перебування ОСОБА_1 та переслідувати його;

- заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;

- заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- обмежено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкування з ОСОБА_1 .

Судові витрати у справі віднесено за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за результатами ознайомлення ОСОБА_2 з матеріалами справи 22.04.2025, вбачається, що згідно довідки про доставку SMS-повідомлення заінтересованій особі було надіслано SMS-повідомлення про виклик до суду 25.03.2025 11:49:16 на номер телефону НОМЕР_1 . З даного приводу повідомляє про те, що номер телефону НОМЕР_1 ОСОБА_2 не належить. Також інформує, що ним не надавався для суду першої інстанції будь-який номер телефону, адже не приймав участі у розгляді справи. Вважає, що суд першої інстанції діяв неправомірно та недобросовісно, оскільки не вважав за потрібне перевірити, принаймні, подзвонити і переконатися у дійсності та наявності такого номера телефону у заінтересованої особи. Заявник, звертаючись до суду із заявою, наводить неправдиві відомості, намагається ввести суд в оману, не зазнав жодного насильства від ОСОБА_2 , натомість сам чинить його відносно ОСОБА_2 та його дітей, приховує свої дійсні наміри, а суд першої інстанції, позбавивши ОСОБА_2 можливості приймати участь у розгляді справи та надавати пояснення, докази тощо, обмежився безпідставними аргументами заявника, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 23.07.2025 не з`явився кривдник ОСОБА_2 , він належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 17.06.2025 судової повістки про виклик до суду у цивільній справі на електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 71), яка була доставлена до електронної скриньки 24.06.2025. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 09.06.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 23.07.2025 о 10-20 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. 21.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_2 періодично вчиняє сварки, вчиняє психологічне та фізичне насильство стосовно ОСОБА_1 .Конфлікти, які виникають, супроводжуються словесними образами, погрозами та вживанням ненормативної лексики з боку кривдника, а також фізичною розправою, що підтверджується довідкою №10964 від 24.07.2024 (а.с. 4 зворот).

Заявник зазнає постійного психологічного тиску та насильства з боку ОСОБА_2 , що полягає у погрозах, словесних образах, нецензурному висловлюванні на його адресу, що принижує його честь та гідність. Доведений до відчаю постійними образами, ОСОБА_1 звертався до Полтавського відділу поліції, працівниками якого не було вчинено ніяких дій для його захисту, поліція надала відповідь від 10.10.2024 №17204/115/104/01/12-2024 (а.с. 5), в якій зазначили, що провели профілактичну бесіду з ОСОБА_3 з метою недопущення вчинення домашнього насильства та попереджено про відповідальність.

ОСОБА_3 є донькою заявника, яка й сама постійно страждає з боку домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , що підтверджується справою в Єдиному реєстрі судових рішень №554/2688/24, та ТЗП, які його доньці видавала поліція.

Виходячи з цього, можна зробити висновок, що донька заявника не потребувала профілактичної бесіди, з метою недопущення вчинення домашнього насильства та попередження про відповідальність, попередити про відповідальність потрібно було ОСОБА_2 .

У листі від 04.02.2025 №22417-2025 співробітники поліції повідомили, що провели профілактичну бесіду з ОСОБА_2 з метою недопущення вчинення домашнього насильства та попереджено про відповідальність, але це нічого не дало, ОСОБА_2 і далі чинить насильство, шкодить майну заявника, зокрема вибив двері і свідками насильства є малолітні діти (а.с. 5 зворот).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3, 6, 8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, а право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має постраждала особа.

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

У пункті 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У пункті 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Отже, у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав щодо дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №756/2072/18 (провадження №61 19328св18), від 09.12.2019 у справі №756/11732/18 (провадження №61-49077св18), від 02.11.2020 у справі №336/3551/18-ц (провадження №61-1693св19), від 17.02.2021 у справі №766/13927/20-ц (провадження №61-17471св20), від 28.06.2022 у справі №466/180/22 (провадження №61-4104св22), від 25.07.2023 у справі №344/1732/23 (провадження №61-6759св23), від 06.06.2024 у справі №285/7922/23 (провадження №61-5538св24).

У справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) Верховний Суд у постанові від 05.09.2019, погоджуючись з апеляційним судом, який відмовив у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, зазначив, що, враховуючи положення Закону про запобігання домашньому насильству, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених, зокрема, у КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Верховний Суд погодився з тим, що у справі існує тривалий конфлікт між сторонами, але обставини справи не вказують на необхідність застосування обмежувального припису. У цій справі також встановлено факт звернення заявниці з заявою до правоохоронних органів, на підставі якої у ЄРДР було зареєстроване відкрите кримінальне провадження.

У справі №640/23804/18 (провадження №61-3848св19) Верховний Суд у постанові від 29.08.2019, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказав, що звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству.

У справі №635/4854/19-ц (провадження №61-3510св20) Верховний Суд у постанові від 02.09.2020, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, зокрема, уточнив, що внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом про запобігання домашньому насильству, оскільки рішень щодо вказаних фактів або інших конфліктних ситуацій між сторонами компетентні органи не приймали, в досудових розслідуваннях на час прийняття судових рішень судами попередніх інстанцій не було пред`явлено підозр будь-якій особі.

Фактично аналогічні висновки щодо звернення до компетентного органу із заявою про вчинене домашнє насильство або наявності відкритих кримінальних проваджень без результатів щодо них (зокрема, визнання особи винною у заявлених кримінальних порушеннях) як недостатніх доказів для задоволення заяв про видачу обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» також містяться у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №545/744/19 (провадження №61-13514св19), від 06.02.2020 у справі №753/8626/19 (провадження №61-15016св19), від 05.03.2020 у справі №755/5273/19 (провадження №61-13080св19), від 10.02.2021 у справі №761/49109/19 (провадження №61-9144св20).

Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою - п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявником ОСОБА_1 до заяви про видачу обмежувального припису в якості доказів надано: медична довідка №10964 від 24.07.2024 про звернення за медичною допомогою з діагнозом: забій м`яких тканин голови, збій грудної клітини (а.с. 4 зворот), відповідь Відділу поліці №2 Полтавського районного управління поліції від 10.10.2024 за №17204 за результатами проведеної перевірки за зверненням ОСОБА_1 (а.с. 5), відповідь Відділу поліці №2 Полтавського районного управління поліції від 04.02.2025 за № 22417-2025 за результатами проведеної перевірки за зверненням ОСОБА_1 (а.с. 5 зворот).

Інших доказів на підтвердження доводів заяви про видачу обмежувального припису заявником ОСОБА_1 суду не надано.

Надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду, дійшла до висновку, що надані на обґрунтування заявлених вимог докази не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, тому немає підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Крім того, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення судової повістки на ім`я ОСОБА_2 у судове засідання на 09.00 год 27.03.2025. У матеріалах справи міститься довідка про доставку SMS на номер телефону НОМЕР_1 , який згідно доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 не належить. Також, матеріали справи не містять доказів направлення запиту до компетентних органів про встановлення місця проживання ОСОБА_2 .

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення заяви не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Згідно ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір - 909 грн (а.с. 25).

На підставі викладеного, судовий збір у розмірі 909 грн віднести на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 1,4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судовий збір у розмірі 909 грн віднести на користь держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов