Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2094/25

номер провадження 2/695/1499/25

17 липня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда та на її утримання, як особи, яка доглядає за дитиною-інвалідом.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого у них народилася дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12.07.2005 року. Дитина проживає разом з матір`ю. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано в 2008 році. ОСОБА_3 має І (першу) групу інвалідності, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертизою комісією серії 12 ААГ №058407 від 15.08.2023 року, виданою на підставі акту огляду МСЕК № 2476. Дитина потребує стороннього догляду та допомоги, повністю залежить від сторонніх осіб, а також потребує лікування та нагляду ЧООД, невропатолога, нейрохірурга та сімейного лікаря. Також позивач наголошує, що дочка, як і будь-яка дитина потребує значних витрат на харчування, розвиток, та інші необхідні потреби. Коштів матері не вистачає, щоб забезпечити в повному обсязі потреби дитини. Загальна сума, яка витрачається в місяць на дитину, становить близько 15 000.00 гривень. Позивач не працює, тому що постійно знаходиться біля доньки. Адже вона не в змозі перебувати наодинці тривалий час. Більше того за дитиною потрібен постійний догляд. Позивач вважає, що матеріальний стан відповідача є задовільним, тому він в змозі забезпечувати як дитину, так і матір дитини, яка опікується дочкою - інвалідом. Разом з тим вказує, що відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивач вважає, що батько дитини-інваліда може сплачувати розмір аліментів, який вказаний у позові.

Ухвалою суду від 02.06.2025 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду, яка була направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотання про розгляд справи за участю сторін до суду не направив.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 12.07.2005 року).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК № 058407 ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, має групу інвалідності першу «А» з 04.07.2023року, яка їй встановлена безстроково. ОСОБА_3 потребує стороннього догляду та допомоги, повністю залежна від сторонніх осіб.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 14.03.2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюються главою 16 СК України (статті 198-201цього Кодексу), яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина.

Так, відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).

Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.

Судом беззаперечно встановлено, що повнолітня дочка сторін ОСОБА_3 є інвалідом першої групи з дитинства, проживає з матір`ю ОСОБА_1 , та за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо, за твердженням позивачки є працездатною особою, не допомагає позивачці доглядати за їх спільною непрацездатною донькою, яка потребує матеріальної допомоги у зв`язку з інвалідністю. Мінімальний розмір призначеної державою пенсії за інвалідністю, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування та лікування ОСОБА_3 . Відтак, у зв`язку з тим, що непрацездатна дочка проживає разом з позивачкою, є особою з інвалідністю І групи з дитинства та потребує постійної сторонньої допомоги, а відповідач зобов`язаний утримувати повнолітню доньку-інваліда, бо вона потребує матеріальної допомоги, також відповідно до ст. 182 СК України, беручи до уваги, що позивачем жодним доказом не доведено можливість батька виплачувати аліменти саме в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки такий розмір аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки сторін щомісяця є обґрунтованим та доцільним з огляду на характер захворювання ОСОБА_3 , що вимагає постійного догляду, який здійснює ОСОБА_1 .

Оскільки в діючому СК України не конкретизовано, до якого саме часу батьки зобов`язані утримувати повнолітню доньку, сина з інвалідністю, суд, відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, вважає за доцільне застосувати в цій частині правовідносин норму ст. 79 СК України, відповідно до якої: якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Згідно з ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вказана норма закону застосовується до виниклих правовідносин в силу ст. 201 СК України.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання матері, яка опікується дитиною з інвалідністю, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач є працездатним, отримує дохід, має задовільний матеріальний стан, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє йому працювати. Проте жодних доказів на ствердження зазначених обставин суду не надано. З клопотанням про витребування відповідних доказів для ствердження своїх позовних вимог позивач не зверталась.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведена можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання матері, яка опікується дитиною-інвалідом.

Отже у задоволенні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання, як особи, що опікується дитиною інвалідом, - слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 16, 182, 198, 200 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 18, 76-77, 81, 141, 206, 258-268, 247, 273, 274, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи не відоме, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , жительки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дати пред`явлення позову, тобто з 19.05.2025 року і на весь період непрацездатності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи не відоме, на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: Середа Л.В.