Справа № 478/319/25 Провадження № 2/478/205/2025
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2025 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Томашевського О.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Луговська А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі. Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», від імені якого діє представник - Тараненко Артем Ігорович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 139018 від 01.05.2024 року у розмірі 24 617,32 грн, з яких: 17 064,01 грн заборгованість по кредиту; 6853,31 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 700,00 комісія за кредитним договором.

Окрім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме: 2422,40 грн витрат на сплату судового збору; 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01.05.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС" (надалі - Первісний Кредитор, Кредитодавець) та відповідачем було укладено Кредитний договір № 139018 (надалі - Договір, Кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір складається з індивідуальної частини договору про споживчий кредит (далі - індивідуальна частина), графіку(ів) платежів, які містять персональні умови кредитування Позичальника та загальної для всіх клієнтів Кредитодавця, публічної частини про споживчий кредит (далі - публічна частина), що розміщена на веб-сайті Кредитодавця https://finx.com.ua (далі - сайт Кредитодавця) за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Позичальник уклав Договір, приєднавшись до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку(ів) платежів, як невід`ємних частин (складових) Кредитного договору, шляхом підписання індивідуальної частини/акцепту, відповідно до розділу V цієї індивідуальної частини.

Відповідач добровільно виявив бажання отримати кредитні кошти, у зв`язку з чим зареєструвався на Сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками Сайту Кредитодавця, тобто вказав свої особисті персональні ідентифікаційні дані.

В свою чергу, Первісним Кредитором було здійснено ідентифікацію/верифікацію у спосіб передбаченийПостановою НБ України № 107 від 28.07.2020 року «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу`та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) із зазначених способів ідентифікації та верифікації Клієнта: отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння PHOKПП, засвідченої KEП власника ідентифікаційного документа.

Пунктом 5.2. індивідуальної частини Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем у разі укладення електронного договору в якості підпису Сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором з боку Позичальника та аналог власноручного підпису Кредитодавця, що відтворений засобами копіювання з боку Кредитодавця, відповідно до Правил таЗакону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, що і власноручний підпис.

Електронний підпис, яким є одноразовий ідентифікатор df8ebb1c було відправлено на номер телефону відповідача та введено ним 01.05.2024 року о 17:46:07, що підтверджується на кожній сторінці індивідуальної частини.

Введення Позичальником одноразового ідентифікатора у відповідне поле в Особистому кабінеті на сайті Кредитодавця є підписанням Договору відповідно дост. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до 2.2.1 Сума (загальний розмір) кредиту становить 18 750,00 грн, який надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 15 000,00 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 хххххх-2845, у національній валюті; у розмірі 3750,00 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.

Пунктом 2.5. індивідуальної частини передбачено, що комісія за надання кредиту складає 3750,00 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 20,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

Після вчинених дій відповідача, 01.05.2024 року ТОВ «ФК "КРЕДІПЛЮС" ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку Позичальника № НОМЕР_1 хххххх-284.

Таким чином, Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, в той час як, всупереч умов Договору, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у 24 617,32 грн, з яких: 17 064,01 грн заборгованість по кредиту; 6853,31 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 700,00 комісія за кредитним договором.

10 жовтня 2024 року ТОВ ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та позивач уклали Договір факторингу № 10102024 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 139018 від 01.05.2024 року.

Згідно з п.1.1. Договору факторингу Клієнт передає (відступає) Фактору за плату, а Фактор приймає належні Клієнту грошові вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Клієнтом і Боржниками (Портфель Заборгованості).

Відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу №10102024 від 10.10.2024 року від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 24 617,32 грн.

Ухвалою суду від 14.04.2025 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 13.05.2025 року було задоволено частково клопотання позивача та витребувано від АТ «А-Банк» інформацію щодо того, чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 банківська картка маска картки НОМЕР_1 хххххх-284 та відомості щодо зарахування на таку картку грошових коштів за період з 01.05.2024 року по 06.05.2024 року.

02 червня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечував проти позовних вимог. Заперечення проти позовних вимог обґрунтовуються тим, що відповідач не визнає факт укладання кредитного договору з огляду на відсутність будь-яких доказів факту його укладання. Вказує, що паперова роздруківка надана позивачем не може вважатися електронним документом та наголошує на відсутності електронного підпису у договорі, який би дозволив однозначно ідентифікувати відповідача.

Відповідач також вказує, що нараховані відсотки не підлягають стягненню з огляду на їх нарахування поза межами строку кредитування, а умови договору, за яким передбачено сплату комісії є нікчемними.

Також відповідач заперечує щодо розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу, які на його думку є завищеними та необґрунтованими.

Ухвалою суду від 03.06.2025 року судом задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у позивача оригінали доказів (паспорт споживчого кредиту, докази перерахування грошових коштів, розрахунок заборгованості, договір факторингу та супутні йому документи про перехід права вимоги до позивача).

На виконання ухвали суду від 13.05.2025 року АТ «А-Банк» надано інформацію щодо зарахування на рахунок банківської картки маска картки НОМЕР_1 хххххх-284, виданої на ім`я ОСОБА_1 грошових коштів за період 01.05.2024 року.

На виконання ухвали суду від 03.06.2025 року відповідачем було надано додаткові пояснення та копії доказів.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно поданої заяви. Представник відповідача просив суд провести судове засідання без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 Верховний Суд зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд приходить до висновку щодо можливого судового розгляду справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 01.05.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №139018, згідно з умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 18 750,00 грн, зобов`язавшись повернути його, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 2.2.1 Кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 18 750,00 грн, який надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: 15 000,00 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 хххххх-2845, у національній валюті; у розмірі 3750,00 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.

Згідно з п.п. 2.3 - 2.6 кредитного договору (індивідуальної частини) проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 240,00% річних. Комісія за надання кредиту складає 3 750,00 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладання цього договору за ставкою 20,00% від загальної суми кредиту. Загальний строк кредитування складає 112 днів з 01.05.2024 року по 21.08.2024 року. Строк на який надається кредит встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні.

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт кредитодавця. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Також Відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Графік платежів за кредитним договором та Паспорт споживчого кредиту, де сторони обумовили умови майбутнього кредитного договору перед йог укладанням та погодили періодичність сплати відповідачем обов`язковим за кредитом платежів, визначивши орієнтовну вартість кредиту у сумі 31 092,08 грн.

01 травня 2024 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» було виконано свої зобов`язання за договором, зокрема надано кредитні кошти в розмірі 15 000,00 грн, що вбачається з довідки № 9, а також з електронної виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 наданою суду АТ «А-БАНК».

В свою чергу, як вбачається з картки обліку виконання договору № 139018 та виписки з особового рахунку за кредитним договором № 139018, відповідачем не було виконано зобов`язань із повернення кредиту, сплати відсотків та комісії за Кредитним договором, а саме: вбачається сплата в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків 16.05.2024 року в розмірі 3417,76 грн. Інші платежі в рахунок погашення кредиту протягом строку кредитування у відповідача відсутні.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 24 617,32 грн, з яких: 17 064,01 грн заборгованість по кредиту; 6853,31 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 700,00 комісія за кредитним договором.

Встановлені судом обставини спростовують доводи представника відповідача щодо відсутності доказів про укладення кредитного договору, факт підписання електронним підписом договору та отримання відповідачем коштів, суд вважає належною підставою стверджувати про наявність відносин між відповідачем та первинним кредитором за якими відповідач отримав кредит на власний рахунок.

10 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» (Фактор) та ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (Клієнт) був укладений договір факторингу №10102024, відповідно до якого Клієнт відступив Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 10.10.2024 року до Договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №139018 у розмірі 24 617,32 грн, з яких: 17 064,01 грн заборгованість по кредиту; 6853,31 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 700,00 комісія за кредитним договором.

Встановивши наведені обставини, суд керується наступним.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1ст. 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України).

Нормою ст. 639 ЦК Українипередбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»передбачає порядок укладення електронного договору.

Так пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору й отримання відповідачем грошових коштів.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ст. 527 ЦК України передбачає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи досліджені судом матеріали справи, судом встановлено та відповідачем не спростовано наявність у нього заборгованості за кредитним договором № 139018 від 01.05.2024 року на загальну суму 24 617,32 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Оскільки, ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі договору факторингу набуло право вимоги за договором про споживчий кредит №139018 від 01.05.2024 року, у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цим договором.

Що стосується заперечень відповідача з приводу нарахованих відсотків та комісії, то суд не знаходить їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Як встановлено судом, загальний строк кредитування визначений сторонами кредитного договору складає 112 днів, тобто до 21.08.2024 року. Як вбачається з картки обліку виконання договору № 139018 відсотки за користування кредитом, було нараховано по 21.08.2024 року включно, тобто в межах визначеного сторонами кредитного договору строку. Відомостей щодо нарахування та вимоги про стягнення відсотків після вказаної дати, судом не встановлено.

При цьому, суд враховує наступне.

Відповідно абз. 3 ч. 4ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

У частинах 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») вказано, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Проте,10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Судом встановлено, що умовами кредитного договору відповідач та первинний кредитор узгодили умови комісії, яку відповідач зобов`язався сплатити за надання кредиту. Відповідні умови договору недійсними не визнавались та з огляду на наведені вище норми законодавства нікчемними не вважаються.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача щодо протиправності нарахованої комісії.

Крім цього, суд не погоджується із тим, що надані примірники електронної форми кредитного договору не є оригіналом документа.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20) зазначив, що: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Виходячи зі встановлених обставин даної справи, суд відхиляє посилання представника відповідача на відсутність оригіналу кредитного договору.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги від 04.02.2025 року №04/02/25-01 про надання правничої допомоги Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» з додатком до нього; додаткову угоду №15 від 04.02.2025 року до договору про надання правничої допомоги від 04.02.2025 року №04/02/25-01; акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 року, відповідно до якого вартість наданих плугу становить 7000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 826/1216/16 та номером провадження 11-562ас18, й додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 755/9215/15-ц та номером провадження 14-382цс19.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу позивача, враховуючи предмет позову, час, витрачений вказаним адвокатом для надання послуг, перелік вартості робіт з урахуванням обсягу роботи, зазначеного в детальному розрахунку наданих правничих послуг, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, зважаючи на численні однотипні справи в судах України за позовом ТОВ «ФК«ЕЙС» про стягнення заборгованості за кредитним договором, й з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що сума 7 000 грн. не є співмірною, а відтак, приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3 000 грн, що буде за даних обставин справи розумним розміром відшкодування таких.

Відповідно до ч. 1ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також слід стягнути 2422,40 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.526,527,530,536,610-611,625,628,629,634,638,639,1048,1049,1054,1055 ЦК України, ст.81,141,263-265,279,354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», від імені якого діє представник - Тараненко Артем Ігорович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (56002, Миколаївська область, Баштанський район, с-ще Казанка, РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005, ) заборгованість за кредитним договором № 139018 від 01.05.2024 року у розмірі 24617,32 грн, з яких: 17064,01 грн заборгованість по кредиту; 6853,31 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 700,00 комісія за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 (56002, Миколаївська область, Баштанський район, с-ще Казанка, РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02090,м.Київ,Харківське шосе,буд.19,оф.2005,) 2422,40 грн понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, та 3 000 грн на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Повний текст судового рішення складено: 23.07.2025 року.

Суддя