Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/7235/24
Провадження №: 2/332/759/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Завіновської А.П.,

при секретарі судового засідання - Літвіновій Т.А.

за відсутністю учасників справи,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

18.12.2024 року АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначав наступне.

24.06.2014 року АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, уклали договір № б/н (далі - Договір), згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 11 000, 00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік (в подальшому кредитний ліміт та відсоткова ставка змінювались) на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит, водночас остання порушила умови Договору, внаслідок чого має прострочену заборгованість станом на 02.12.2024 року на загальну суму 57 187, 72 грн., яка склалася за кредитом (тіло) - 32 609, 78 грн., та простроченими відсотками за користування кредитом - 24 577, 94 грн.

ОСОБА_1 в добровільному порядку не вжила заходів щодо погашення заборгованості, а тому АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із вищевказаним позовом.

З огляду на вказане, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 зазначену вище суму заборгованості за кредитним договором, а також суму понесених судових витрат у розмірі 3 028 грн. 00 коп.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження та її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 11 год. 00 хв. 17.01.2025 року, яке в подальшому неодноразово відкладалось, останній раз на 09 год. 30 хв. 24.07.2025 року.

У відзиві (додаткових поясненнях) представник відповідачки адвокат Гесня Н.Т., посилалась на суперечливість даних щодо дати укладення кредитного договору, а тому ставила під сумнів взагалі факт укладення договору, а також про необізнаність відповідачки про відсоткову ставку, за якою було надано кредит, враховуючи при цьому відсутність відповідних даних про це в анкеті-заяві. Отже, враховуючи, що відсотки не були узгоджені, а з відповідачки було списано на їх погашення 67 430, 50 грн., просила зарахувати вказану суму в заборгованість за тілом кредиту (32 609, 78 грн.), а тому у задоволені позову відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

У додаткових поясненнях представник позивача зазначав, що 25.04.2013 року ОСОБА_1 звернулася до банку та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 24.06.2014 року, будучи клієнтом банку, відповідачка відкрила поточний рахунок з кредитним лімітом, а тому саме з цієї дати позивач і вважав укладеним кредитний договір.

У запереченнях представник позивача просив відмовити у задоволені клопотання про стягнення судових витрат, посилаючись на те, що стороною відповідача своєчасно не подано докази щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала повноваження на представництво її інтересів в суді своєму представнику адвокату Гесня Н.Т.

Адвокат Гесня Н.Т. звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі та відповідачки, в якій просила у задоволені позову відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати на професійну правничу допомогу.

Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

25.04.2013 року АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, відповідно до якої остання отримала кредит у розмірі 11 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік (в подальшому відсотки та кредитний ліміт змінювались) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки квітень 2027 року.

При цьому в анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, вказано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному веб-сайті А-Банка (www.а-bank.com.ua.), з якими відповідачка погоджується регулярно ознайомлюватися (а.с. 16 зв.ст.).

На підтвердження укладення даного кредитного договору позивач додав до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором, та виходячи з позовних вимог, АТ «Акцент-Банк» просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 57 187, 72 грн., яка склалася за кредитом (тіло) - 32 609, 78 грн., та простроченими відсотками за користування кредитними коштами - 24 577, 94 грн. (а.с. 6-15).

Суд погоджується з вимогами Банку про наявність у відповідачки зобов`язань щодо погашення заборгованості, яка утворилася за основною сумою боргу.

Вирішуючи позовні вимоги Банку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором у вигляді прострочених відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків конструкцію договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Водночас у анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Акцент-Банку від 25.04.2013 року відсоткова ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 квітня 2013 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, та викладених на банківському веб-сайті (https://a-bank.com.ua/terms/), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, та інші умови.

При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, розуміла відповідачка, ознайомлювалася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Акцент-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із веб-сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms/) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент- Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 квітня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 грудня 2024 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана відповідачкою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (викладені на банківському веб-сайті: https://a-bank.com.ua/terms/), які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 квітня 2013 року шляхом підписання анкети - заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами (правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

За таких умов, вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за користування кредитом є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах (аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2024 року у справі № 336/1265/21).

При цьому, суд знаходить помилковими посилання позивача щодо дати укладення договору, оскільки саме з моменту підписання сторонами договору (анкети-заяви), - 25.04.2013 р., договір вважає укладеним, а не з моменту коли відповідачка почала користування кредитними коштами, - 24.06.2014 р.

Позивач, окрім відсотків, просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом (тіло) в розмірі 32 609, 78 грн.

З розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що частину грошових коштів, сплачених відповідачкою позивач зарахував на погашення відсотків, які були неправомірно нараховані, - 56 056, 40 грн., а тому виходячи з того, що тіло кредиту складає 32 609, 78 грн. (56 056, 40 грн, - 32 609, 78 грн.= 19 446, 62 грн.), то в даному випадку наявна навіть переплата за вказаним договором, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Разом з тим, в цій частині суд не може враховувати наданий представником відповідача контррозрахунок, оскільки в нього включені суми, які не є відсотками.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК).

Згідно з ч.ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п. 2). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу між сторонами встановлено у ст. 137 ЦПК України.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представник відповідачки адвокат Гесня Н.Т. просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн., на підтвердження чого надала наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги № 300125, укладеного 30.01.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Гесня Н.Т., додатковий договір № 070225, акт приймання-передачі наданих робіт/послуг від 07.02.2025 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 810/3806/18 від 17.09.2019, № 320/11366/20 від 13.05.2022.

З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, а також з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає співмірною до проведеної адвокатом робити у даній справі, суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 207, 526, 549, 610, 611, 626, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 211, 247, 259, 263-265, 273, 274 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair.

Суддя: А.П. Завіновська