Справа № 182/7948/21
Провадження № 2/0182/781/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.07.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю представника позивача Константинова Р.Д.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовною заявою Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про припинення договору поруки -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про припинення договору поруки.

Позивач за первісним позовом в обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що 23 січня 2019 року між Кредитною спілкою «Самара» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 23/19. Згідно умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 149 000 грн. 00 коп., строком на 60 місяців, починаючи з 23 січня 2019 року по 22 січня 2024 року. Відповідач зобов`язувався погашати заборгованість по Кредитному договору щомісячно у період з 20 по 30 число кожного місяця з графіком погашення заборгованості по Кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. Відповідач повинен був повернути суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів, відповідно п.4.2 кредитного договору. Відповідач неналежним чином виконував свої кредитні зобов`язання, несвоєчасно сплачував заборгованість по кредиту, тим самим порушив запланований графік повернення кредиту. Тому, при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту, нараховані проценти, відповідно до п.4.5 Кредитного договору, за кожен день простроченого платежу. Згідно з розрахунком заборгованості, відповідач повинен повернути 316 698 грн. 10 коп. заборгованості, яка складається з наступного: 149 000 грн. 00 коп. - залишок по кредиту; 167 698 грн. 10 коп. проценти, нараховані за користування кредитом, з урахуванням прострочених платежів, яку позивач й просить стягнути. Окрім цього, у якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 23/19 від 23 січня 2019 року, між Кредитною спілкою «Самара» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручителі зобов`язались перед банком відповідати у повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_2 , визначених кредитним договором. Відповідно до п.2.1. Договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання за кредитним договором з будь-якої причини, у тому числі, смерті. Згідно п.2.2. кредитного договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем. Поручитель відповідає по обов`язкам позичальника у повному обсязі, тобто, за повернення кредиту, сплату процентів за його використання, за сплату додаткових процентів, а також відшкодування збитків, завданих кредитодавцю невиконанням чи неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору. Також, умовами договору поруки встановлено, що, в разі невиконання зобов`язань боржником за кредитним договором, відповідачі несуть відповідальність перед позивачем як солідарні боржники, при цьому, позивач вправі вимагати виконання зобов`язань як від всіх відповідачів разом, так і від кожного з них окремо, як в цілому, так і в частині боргу. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів направлялись претензії з вимогами погасити суму заборгованості, але відповіді отримано не було. На підставі викладеного, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 316 698 грн. 10 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження було відкрито провадження та учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів (а.с.29-30).

Відповідачі про розгляд справи були повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення. Відповідно до ст.178 ЦПК України, відповідачка ОСОБА_2 скористалась своїм правом та подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає та проти задоволення позову заперечує, так як заборгованість у неї відсутня, на підтвердження чого долучила квитанцію до прибуткового касового ордеру (а.с.40-41). Окрім цього, зазначила, що сума боргу нею була сплачена 23 березня 2020 року, а тому заявлена стороною позивача вимога щодо стягнення з неї суми відсотків є безпідставною та задоволенню не підлягає (а.с.42).

17 грудня 2021 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшла зустрічна позовна заява до КС «Самара» про припинення договору поруки. В обгрунтування заявлених вимог вони посилаються на те, що пред`явленні до них позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Просять суд звернути увагу на ту обставину, що за умовами договору поруки, поручителі добровільно беруть на себе обов`язки відповідати за зобов`язаннями позичальника, однак, жоден із них не був присутнім при підписанні договору поруки. Окрім цього, матеріали справи не містять жодного документу, складеного ними власноруч чи іншими способами, а також згоди на укладання вказаного договору. Зазначають, що суму боргу ОСОБА_2 сплатила достроково, а тому вважають, що договір поруки є припиненим. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги за первісним позовом не визнають, просять суд в задоволенні позову відмовити, а позовні вимоги за зустрічним позовом до КС «Самара» про припинення договору поруки підтримують та на задоволенні позову наполягають (а.с.71-73).

21 липня 2022 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника КС «Самара» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого фактично посилається на обставини, які викладені в первісному позові. Окрім цього, вказує, що посилання відповідачів на факт сплати суми боргу є безпідставним, оскільки сума оплати до каси КС «Самари» не надходила. Тобто, всі посилання відповідачів на обставини справи є припущенням та не можуть бути підставою для задоволення їх позовних вимог. Тому, на підставі викладеного, просить суд позовні вимоги за первісним позовом задовольнити повністю, а в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити (а.с.106-107).

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_6 позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові. При цьому, що стосується заявлених позовних вимог до КС «Самара» за зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити. Додатково доповнив, що підстави для припинення договору поруки відсутні, оскільки основний договір не виконаний. Квитанцію про сплату боргу, надану відповідачкою, вважають неналежним доказом, оскільки вони заперечують отримання коштів по ній. У них у звітах по цій квитанції нічого не відображено.

Представник відповідачів Чуприна Є.А. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та на задоволенні позову наполягав. Додатково суду пояснив, що його довірителька суму боргу сплатила повністю. Проте, де сума коштів, яка була перерахована на рахунок КС «Самара», йому не відомо. Вважає, що цей факт повинен розслідуватись саме КС «Самарою», куди поділись кошти, сплачені відповідачкою, і хто в цьому винен. Звернув увагу суду на ту обставину, що основне зобов`язання було виконано, в наслідок чого договір поруки також припинено.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, що відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст.16 даного Кодексу.

У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, таким підставами є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Тобто, кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, відповідно до норм чинного законодавства (статті 638, 1054, 1055, 1056 ЦК України).

У свою чергу, згідно ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, сторона позивача за первісним позовом на задоволенні позову наполягає, а представник відповідачів проти позову заперечує, посилаючись на обставину, що його довірителька ОСОБА_2 борг повернула в повному обсязі, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір поруки не підписували і кошти, у відповідності до видаткового касового ордеру, не отримували. Відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_2 були надані докази щодо сплати суми боргу за кредитним договором. Хоча, сторона позивача з даним фактом не погодилась, даний факт спростувала лише усно і будь-яких доказів зворотнього не надала. Фактично представник позивача щодо факту сплати відповідачами суми боргу посилається на те, що кошти на рахунок КС «Самари» не надходили. Проте, дану думку суд до уваги не приймає, оскільки стороною відповідача на підтвердження безпідставності пред`явлених позовних вимог було долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23 березня 2020 року на суму 142 000 грн. 00 коп. (а.с.42), що фактично свідчить про той факт, що сума боргу позичальником була сплачена ще до подання позовної заяви до суду.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплюється право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватись з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За приписами ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Способом захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст.16 ЦК України, може бути визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з приписами ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі, особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст.213-215 ЦК України, особа, яка вважає, що її права порушені, має право звернутись до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст.215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позиції юридичної техніки така вказівка може втілюватись, зокрема, в термінах "нікчемний", "недійсний".

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що у суду не викликає сумніву факт оплати стороною відповідача суми боргу, це фактично свідчить про те, що боргове зобов`язання було виконано в повному обсязі та має для сторін певні юридичні наслідки. Тому, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позову Кредитної спілки «САМАРА» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором.

На підставі викладеного, а також враховуючи той факт, що у задоволенні позову Кредитної спілки «САМАРА» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором було відмовлено, оскільки стороною відповідача доведено факт сплати боргу в повному обсязі, це дає суду підстави для прийняття рішення про задоволення позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про припинення договору поруки задовольнити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал