Справа № 143/278/25
Провадження № 22-ц/801/1682/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тітова Т. Л.
Доповідач: Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 рокуСправа № 143/278/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Матківської М. В.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Тітової Т. Л. в м. Погребище, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

встановив:

У березні 2025 року через систему «Електронний суд» АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 02.09.2020 у розмірі 93 584 грн 95 коп., а також понесених судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.09.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»( надалі ТОВ «ФК`ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 47 400 грн; строк користування 36 місяців; річні проценти 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти 6,00% від суми кредиту. Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані, виходячи із обраних позичальником умов кредитування. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами (всього 6 платежів). Окрім того, за рахунок кредитних коштів сплачено первісні відсотки в розмірі 3 000 грн, що передбачено умовами кредитного договору. 20.09.2021 право вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу № 200921. Відповідно до умов договору факторингу та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20.09.2021, позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконані, кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернуті, як наслідок, станом на 22.01.2025 заборгованість становить 93 584 грн 95 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) 34 156 грн 44 коп.; заборгованості за річними процентами (в т.ч. прострочена) 5 грн 65 коп.; заборгованості за щомісячними процентами (в т.ч. прострочена) 59 422 грн 86 коп.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № від 02.09.2020 в сумі 34 156 (тридцять чотири тисячі сто п`ятдесят шість) грн 44 коп., яка склалася станом на 22.01.2025. У задоволенні вимог про стягнення процентів відмовлено. Вирішено питання судових витрат: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн 18 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з доведеності кредитних відносин між сторонами по справі: кредитний договір № від 02.09.2020 підписаний відповідачем та позивачем, є докази перерахування кредитодавцем коштів за договором. Позивач набув права вимоги на підставі договору факторингу, відтак є належною стороною у справі.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення процентів, суд першої інстанції послався на те, що в кредитному договорі відсутня інформація про розмір процентів за користування кредитом, вид процентної ставки, строк та порядок їх сплати, тощо. Ознайомлення ОСОБА_1 з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Паспорт споживчого кредиту є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця (стаття 9 ЗУ «Про споживче кредитування»). При цьому суд першої інстанції послався на правовий висновок, зроблений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20.

Не погодившись з таким рішенням в частині відмови в задоволенні позову про стягнення процентів за кредитним договором, АТ «Таскомбанк» 20.06.2025 року через засоби поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно не стягнув заборгованість за процентами, оскільки їх розмір погоджений в Паспорті кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору, про що зазначено в договорі. Суд невірно застосував правовий висновок, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений в постанові від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20, оскільки у справі, яку розглядав Верховний Суд, в Анкеті-заяві, підписаній позичальником, не містилося посилання на паспорт споживчого кредиту, а в самому паспорті було заначено кілька видів кредитних краток, які пропонував Банк. Натомість в Кредитному договорі, підписаному ОСОБА_1 в пункті 1.3 вказано, що Паспорт кредиту є невід`ємною частиною цього Договору, тобто кредитор і позичальник погодили усі істотні умови кредитного договору, в тому числі і розмір та порядок сплати процентів, підписавши паспорт кредиту як невід`ємну частину договору.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи учасники справи до суду не з`явилися, будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду не надсилали, а тому відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 02.09.2020 року ОСОБА_1 підписана Заява-анкета на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (а. с. 6);

- 02.09.2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено Кредитний Договір № (а. с. 5 на звороті), який містить інформацію про розмір кредиту 47 400 грн (пункт 1.1, 1.2), позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 4919949, який є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 1.3), погоджено на які цілі та яку суму буде перераховано кредитодавцем (пункт1.4);

- 02.09.2020 року ОСОБА_1 було підписано Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4919949, в якому зазначено основні умови кредитування (пункт 4), орієнтована реальна річна процентна та орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а саме: - річні проценти 0,01% від суми боргу за договором; - щомісячні проценти 6,00% від суми кредиту; - реальна річна процентна ставка 159,567% річних, загальні витрати за кредитом складають 105 391 грн 50 коп., орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 194 791 грн 50 коп. (пункт 5), порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів) (пункт 6), додаткова інформація (пеня, штраф) (пункт7), інші важливі правові аспекти (пункт8)(а. с. 9).

- згідно умов Кредитного договору ТОВ «ФК`ЦФР» перерахувало Москаленку на цілі, обумовлені в Кредитному договорі, 47 400 грн (а.с.42-44);

- 20.09.2021 року між ТОВ "ФК «ЦФК» АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу № 200921, за умовами якого позивач набув, серед інших, право вимоги до відповідача за Договором (а. с. 33-40, 45).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Наявність кредитних відносин, отримання відповідачем 47 400 грн та їх неповне повернення, перехід права вимоги до позивача у справі, не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні процентів, що підлягають до стягнення.

У справі, яка переглядається, АТ «Таскомбанк» наполягає на тому, що підписання позичальником паспорта кредиту свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20 виснував, що тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За таких обставин суд першої інстанції вірно виснував, що в Кредитному договорі сторони не погодили порядок і спосіб нарахування процентів та вірно відмовив у їх стягненні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обставини справи, яка розглядається, є відмінними від обставин справи, які були предметом розгляду Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного, є лише власним тлумаченням позивачем правових висновків Верховного Суду та їх правозастосування, адже стаття 9 ЗУ «Про споживче кредитування» носить назву: «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» та розміщена у Розділі ІІ цього Закону «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню».

Відтак однозначним та безумовним є те, що паспорт споживчого кредиту це умови, які пропонуються споживачеві до укладення кредитного договору, а тому без деталізації всіх цих умов в самому договорі немає підстав стверджувати, що сторони погодили укладення договору на умовах, які існували до моменту укладення кредитного договору.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості стягнути передбачені частиною першою статті 1048 проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України та суми, передбачені статтею 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання (стаття 1050 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ «Таскомбанк» не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке в оскаржуваній частині ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати АТ «Таскомбанк» слід залишити за ним. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції іншими учасниками справи матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 липня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

М. В. Матківська