Справа №197/391/25
провадження №2/197/412/25
Широківський районний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року

приміщення суду за адресою: вул. Соборна, 86, с-ще Широке, 53700

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Геря О.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Слобідська Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання розпорядження недійсним, визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

Позивачки звернулися до суду з позовною заявою про визнання розпорядження недійсним, визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовної заяви посилаються на те, що, бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 06 червня 2006 року звернулася до державної нотаріальної контори із відповідною заявою і цього ж дня державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що ОСОБА_1 є спадкоємицею в (одній другій) частці майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , який належав Спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 серпня 1999 року Широківською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 532 та зареєстрованого в Криворізькому БТІ в книзі під №1д-255-120. Бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 12 жовтня 2021 року звернулася до державної нотаріальної контори із відповідною заявою і цього ж дня державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,2153 гектарів у межах згідно з планом, передану для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), оскільки правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку не відповідає вимогам чинного законодавства через те, що виданий на підставі рішення, винесеного після смерті спадкодавця, що суперечить нормам діючого законодавства України. У зв`язку з чим позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою.

Провадження у справі відкрито 29.04.2025.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та простять задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що не має заперечень проти задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України при неявці в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Широке Криворізького (в минулому «Широківського») району Дніпропетровської області помер ОСОБА_3 , який до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 . Разом із померлим на день його смерті за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані його спадкоємці за законом першої черги: дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За життя ОСОБА_3 заповіту не складав.

Так, після смерті останнього відкрилась спадщина, до числа якої входило: житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , який належав Спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 серпня 1999 року Широківською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 532 та зареєстрованого в Криворізькому БТІ в книзі під №1д-255-120; земельна ділянка, площею 1,2153 гектарів у межах згідно з планом, передана для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), право на яку за Спадкодавцем підтверджується розпорядженням голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 24 червня 2005 року № 308-р-05 «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Новомалинівської сільської ради», кадастровий номер :16:001:0018.

Бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , 06 червня 2006 року звернулася до державної нотаріальної контори із відповідною заявою і цього ж дня державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що ОСОБА_1 є спадкоємицею в (одній другій) частці майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , який належав Спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 серпня 1999 року Широківською державною нотаріальною конторою, за реєстром №532 та зареєстрованого в Криворізькому БТІ в книзі під №1д-255-120.

Бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 12 жовтня 2021 року звернулася до державної нотаріальної контори із відповідною заявою і цього ж дня державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,2153 гектарів у межах згідно з планом, передану для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), оскільки правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку не відповідає вимогам чинного законодавства, через те, що виданий на підставі рішення, винесеного після смерті спадкодавця, що суперечить нормам діючого законодавства України.

Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових заходів з метою забезпечення реалізації цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом (ст.6 ЦПК України).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спосіб захисту порушеного права, відповідно до ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України, при зверненні до суду обирається позивачем.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Згідно з чч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно із ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

В абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 зазначено, що «відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.». Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено.

Частина 3 ст.22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст.8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду.

Відповідно до п.6 Перехідних положень ЗК України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, в даному випадку позивач, успадкувавши право власності на земельну ділянку, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинен переоформити у встановленому порядку право власності на земельну ділянку.

Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплених в абзаці 2 п.6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де зазначено про необхідність розмежовування права на спадщину як майнового права (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна, тобто спадкоємець у будь-якому разі не позбавляється права на спадщину, навіть за умови відсутності на неї правовстановлюючих документів, при цьому необхідно обрати правильний спосіб захисту права спадкоємця, в тому числі шляхом звернення до суду не з позовом про визнання права власності на спадщину, а з позовом про визнання права на спадщину, після чого, в разі наявного відповідного рішення суду, такий спадкоємець набуває права на спадщину та можливості узаконити таке будівництво, в тому числі з використанням так званої «будівельної амністії», що на даний час передбачено Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт" від 13 січня 2015 року №92-VIII та наказом Мінрегіону №79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт».

При розгляді справи суд також приймає до уваги постанову Верховного Суду від 18 березня 2019 року, справа №343/1048/17, згідно з якою відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Отже, на думку Верховного Суду, на підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що батько та чоловік позивачок за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірну земельну ділянку, тому вона не є об`єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси.

Таким чином, у зв`язку з тим, що на земельну ділянку, площею 1,2153 гектарів у межах згідно з планом, передану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), кадастровий номер :16:001:0018, спадкодавець за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності та вона не є об`єктом спадкування, і не увійшла до спадкової маси, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Територіальної громади в особі Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (місцезнаходження: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Карпівка, вул. Центральна, буд. 97-А) про визнання розпорядження недійсним, визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду з урахуванням вимог пп.15.5) пп.15 п.1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 22.07.2025.

С у д д я: О.Г.Геря