Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5243/24
Номер провадження2/711/122/25
РІШЕННЯ
18 липня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого: судді - Кондрацької Н.М.
секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.,
представника адвокат Семенюк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Семенюк Ольга Григорівна, до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради в особі Відділу реєстрації речових прав департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради про припинення частки у спільній частковій власності, скасування державної реєстрації права власності, -
До Придніпровського районного суду міста Черкаси звернулась адвокат Семенюк О.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради про припинення частки у спільній частковій власності, скасування державної реєстрації права власності.
Ухвалою суду від 18.07.2024 задоволено клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зменшення розміру судового збору, прийнято справу до свого розгляду та відкрито провадження, ухвалено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою від 11.09.2024 та від 11.11.2024 про розгляд справи за її відсутності та за присутності її адвоката Семенюк О.Г.
Ухвалою суду від 11.11.2024 призначено у справі будівельну експертизу.
Ухвалою суду від 01.04.2025 поновлено провадження у справі у зв`язку з надходження висновку експерта.
Ухвалою суду від 22.04.2025 із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
У заяві від 12.06.2025 до суду надійшла уточнена позовна заява, у якій просить виділити у натурі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 у спільну часткову власність по частині: житловий будинок з прибудовою в цілому A-1, а 3 та господарські будівлі та споруди: погріб п/д, сарай літ. «Б», сарай літ.«Г», вбиральня літ.«Д», вбиральня літ. «Е», сарай літ. «б», огорожа 5, огорожа 6, огорожа 7, огорожа 8, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , припинити право власності ОСОБА_3 на 12/25 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 у зв?язку з його знищенням та скасувати державну реєстрацію права власності.
Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 мають у власності по 13/100 частини будинку кожен за адресою: АДРЕСА_1 , іншим співвласником будинку є ОСОБА_3 , яка має у власності 12/25 частини будинку.
Однак на даний час частини будинку (12/25), що знаходиться у власності ОСОБА_3 фактично не існує, оскільки вона була зруйнована внаслідок пожежі. По факту залишилася лише частина будинку, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Позивачі володіють та користуються 13/25 частиною будинку по АДРЕСА_1 з 2001 року.
Так, відповідно до Договору обміну квартири на 13/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд від 22.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Малою Нелі Анатоліївною, ОСОБА_5 . ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 стали співвласниками 13/25 частини будинку по АДРЕСА_1 .
Власниками іншої частини 12/25 являлася родина ОСОБА_7 .
На момент укладання зазначеного Договору обміну квартири на 13/25 частин житлового будинку, будинок по АДРЕСА_1 загальна площа будинку становила 71,8 кв.м. (що підтверджується копією технічного паспорту).
При цьому у власність родини ОСОБА_8 перейшла частина будинку загальною площею 38,1 кв.м., а у власність родини ОСОБА_7 перейшла частина будинку площею 33,7 кв.м.
Таким чином, станом на 2001р. частка родини ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у спільному будинку дійсно складала 12/25 частин житлового будинку, а частка родини позивачів - 13/25.
Тобто і в реальності, і по документам розміри часток відповідали один одному.
Крім того, родина ОСОБА_8 стали власниками 364 кв.м. земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.05.2004 року.
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла ОСОБА_1 . Спадщина складалася з 13/100 частин у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд та частини у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0364 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 20.10.2020 року).
Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла ОСОБА_2 . Спадщина складалася з 13/100 частин у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд та частини у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0364 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.01.2020 року).
Таким чином, на даний час по документам ОСОБА_1 є власницею 13/100 частини будинку, ОСОБА_2 - 13/100 частини будинку, ОСОБА_3 - 12/25 частини будинку.
Після придбання будинку по домовленості з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вирішили будинок перебудувати.
Було виготовлено проект добудови до житлового будинку та сарай, гараж по АДРЕСА_2 та на підставі рішення міськвиконкому N? 842 від 15.06.2004, позивачам було дозволена добудова до частини житлового будинку з внутрішнім переплануванням та будівництво гаража і сараю згідно з проектом. Зазначені добудови побудували.
Фактично будинок був повністю перебудований. Крім того, родина ОСОБА_9 і ОСОБА_10 також побудували коридор (1-1) площею 9,8 кв.м.. санвузол (1-2) площею 3,4 кв.м., кухню (1-3) площею 9,7 кв.м., кімнату (1-4) площею 14,2 кв.м.
У результаті, після перебудови частина будинку, яка належала ОСОБА_9 і ОСОБА_10 становила 56,5 кв.м., а частина, яка належала родині ОСОБА_8 - 56,1 кв.м., а загальна площа - 112,6 кв.м. (що підтверджується технічним паспортом).
Проте 20.06.2017 року у будинку за адресою АДРЕСА_1 з провини родини ОСОБА_9 і ОСОБА_10 відбулася пожежа.
Рішенням Придніпровський районний суд міста Черкаси від 11.09.2018 року по справі N? 711/6693/17, було вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на користь позивачів на відшкодування завданої внаслідок пожежі 19 червня 2017 року матеріальної шкоди 87176 (вісімдесят сім тисяч сто сімдесят шість) гривень та на відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень, а усього 97176 (дев`яносто сім тисяч сто сімдесят шість) гривень.

У результаті пожежі з провини сусідів постраждала і їхня частина будинку. Внаслідок чого вони самостійно зруйнували частину свого майна. Відповідно до технічного плану від 15 червня 2020 року, в їхній частині будинку залишилося лише 2 кімнати площею 9,8 кв.м та 9,6 кв.м., але фактично від їхньої частини будинку взагалі нічого не залишилося і є лише самостійно збудований навіс.

На даний час їхня частину будинку повністю зруйнована і всі прибудови, сараї також. Тобто з майна, що було у власності нічого не залишилося.

Проте, право власності на це майно досі зареєстровано за ОСОБА_3 .

ОСОБА_14 : та ОСОБА_2 у січні 2024 року звернулася для проведення технічної інвентаризації будинку, оскільки будинок має самовільні добудови і Позивачки Хочуть ввести їх в експлуатацію.

На їх замовлення було розроблено технічний паспорт на будинок та зроблено висновок про можливість його безпечної та надійної експлуатації, а саме за результатами проведеного технічного обстеження реконструкції частини житлового будинку лі. «А-1» з добудовою житлової прибудови літ. «А-2»-1 та прибудови літ. «аЗ», будівництво гаража з оглядовою ямою літ. «Ж», сараю літ. «З» зроблено висновок щодо надійної та безпечної експлуатації всіх самочинно збудованих приміщень та кімнат.

Однак ввести в експлуатацію будинок неможливо на даний час, оскільки на це потрібна згода Відповідачки як співвласника будинку. Хоча по факту частини будинку Відповідачки не існує і в реальності вона вже не являється співвласником цього будинку.

Відповідачка свою згоду на це не надає, що позбавляє ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вільно розпоряджатися, користуватися своїм майном.

Таким чином на даний час необхідно виділити частки в натурі та припинити право власності ОСОБА_3 на 12/25 частини будинку і скасувати державну реєстрацію такого права, оскільки фактично цього майна не існує.

Самостійно ОСОБА_15 не скасувала своє право власності на частину будинку, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змушені звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат Семенюк О.Г. та ОСОБА_4 підтримали уточнені позовні вимоги та з підстав, зазначених у них, просили задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою від 11.09.2024 та від 11.11.2024 про розгляд справи за її відсутності та за присутності її адвоката Семенюк О.Г.

Відповідач у судове засіданні не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила. Судом було здійснено направлення рекомендованих листів за адресою реєстрації відповідача, які повернулись до суду.

Представник третьої особи звернулась до суду заявою про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалено про заочний розгляд справи.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором».

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З системного аналізу вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У постанові від 11 вересня 2019 року у справі №523/4139/17 (провадження № 14-328цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивачів цивільного характеру на належне користування своєю власністю, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наданої копії нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Малою Н. А. Договору обміну квартири на 13/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд від 22.06.2001 ОСОБА_5 . ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 стали співвласниками 13/25 частини будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.05.2004 ОСОБА_5 . ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 набули права власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 364 кв.м.

Відповідно до Свідоцтв про право власності на спадщину законом від 17.01.2020 та 20.10.2020 ОСОБА_4 набула право на спадщину після ОСОБА_5 13/100 частин у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд та частини у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0364 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.01.2020 року), а ОСОБА_6 прийняла спадшину після смерті ОСОБА_1 , яка складалася з 13/100 частин у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд та частини у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0364 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою від 22.06.2017 № 725/1-09 Черкаський міськрайонний відділ У ДСНС України в Черкаській області підтверджує факт пожежі, яка виникла 20.06.2017 у житловому будинку в АДРЕСА_3 .

З Договору дарування частки в праві власноті на житловий будинок від 28.12.2017, який посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської нотаріальної контори Починок Ю.В., вбачається, що ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 безоплатно передали у власність ОСОБА_3 в дар 12/25 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд у АДРЕСА_1 .

Рішенням Придніпровський районний суд міста Черкаси від 11.09.2018 року по справі N? 711/6693/17, було вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на користь позивачів на відшкодування завданої внаслідок пожежі 19 червня 2017 року матеріальної шкоди 87176 (вісімдесят сім тисяч сто сімдесят шість) гривень та на відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень, а усього 97176 (дев`яносто сім тисяч сто сімдесят шість) гривень.

Одним із засобів доказування у цивільному судочинстві є висновок експерта.

Відповідно до частини першої-п`ятої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

У висновку експерта за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи від 05.02.2025 № 16-24 зазначається, що за результатами проведеного візуально-інструментального обстеження об`єкта дослідження було встановлено наступне: частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 загальною площею 56,1 кв.м., розташована на земельній ділянці кадастровий номер :02:027:0014 загальною площею 364 кв.м, находиться у задовільному технічному стані; склад приміщень, їх площі та функціональне призначення відповідають визначеним в технічному паспорті. Склад надвірних споруд, їх площі та функціональне призначення відповідають визначеним в технічному паспорті; частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , що як вбачається належала на праві приватної власності ОСОБА_16 , загальною площею 56,5 кв.м., на час проведення обстеження фактично відсутня: конструкції покрівлі та перекриття, стіни та фундаменти демонтовані та вивезені за межі земельної ділянки. Визначити склад, геометричні розміри та функціональне призначення житлових приміщень неможливо, оскільки цих приміщень не існує; газова та електромережа, що були підключені до частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , що як вбачається належала на праві приватної власності ОСОБА_16 , загальною площею 56,5 кв.м., демонтовані і заглушені; на земельній ділянці, де була розташована частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , що як вбачається належала на праві приватної власності ОСОБА_16 , демонтовано сараї «Б», «б» та погріб «п/д»; на земельній ділянці, де була розташована частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , що як вбачається належала на праві приватної власності ОСОБА_16 , зведено елемент благоустрою - навіс розмірами 8.40 х 4.00 м., що відповідно до п. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягає державній реєстрації; стіни та балки перекриття частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 загальною площею 56,1 кв.м., мають ознаки впливу пожежі - сліди горіння та дії великих температур на будівельні конструкції, кіптява на поверхні опоряджувальних покриттів та будівельних конструкцій, тощо. Таким чином, на час проведення обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 займають площу 56,1 кв.м, ОСОБА_16 - площу 0 кв.м. Загальна площа будинку по АДРЕСА_1 становить 56,1 кв.м.

Надано висновок у проведеній експертизі, про те, що на час проведення експертизи розмір фактичної (дійсної) частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 загальною площею 56,1 кв.м., становить 100 % (1). На час проведення експертизи розмір фактичної (дійсної) частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , що як вбачається належала на праві приватної власності ОСОБА_16 загальною площею 0 кв.м., становить 0% (0).

Судовий експерт Калашніков О.М. обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст.384 КК України та такий, згідно ч.5 ст. 106 ЦПК України, підготовлено для подання до суду, що відповідає вимогам процесуального закону, щодо висновків експертизи, які виготовлені на замовлення сторони у справі. Відтак, є належним доказом у справі. Підстав для неприйняття такого в якості доказу в судовому засіданні не встановлено.

Позивачі зазначають, що бажають ввести в експлуатацію будинок з добудовами, однак це є неможливим, оскільки на це потрібна згода відповідачки як співвласника будинку, яка свою згоду на це не надає, що позбавляє ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вільно розпоряджатися, користуватися своїм майном. Вважають, що необхідно виділити частки в натурі та припинити право власності ОСОБА_3 на 12/25 частини будинку і скасувати державну реєстрацію такого права, оскільки фактично цього майна не існус. Самостійно ОСОБА_15 не скасувала своє право власності на частину будинку, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змушені звернутися до суду.

Вбачається, що на час розгляду справи за сторонами зареєстровано житловий будинок з прибудовою в цілому А-1, а 3 та господарські будівлі та споруди: погріб п/д, сарай літ. «Б», сарай літ.«Г», вбиральня літ.«Д», вбиральня літ. «Е», сарай літ. «б», огорожа 5, огорожа 6, огорожа 7, огорожа 8, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі, зокрема, знищення майна.

Відповідно до вимог ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна.

Згідно із постановою Верховного Суду від 17.01.2019 по справі №708/254/18, умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно, згідно з вимогами ст.349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Оскільки, факт знищення майна підтверджений дослідженими в судовому засіданні належними доказами, а чинним законодавством не встановлено обмежень для припинення права власності на об`єкт нерухомості, який знищено, тому суд приходить до висновку, що позовна заява до задоволення.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи наведене, положення ст. 141 ЦПК та те, що даний спір між сторонами виник внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 , суд вважає за доцільне стягнути з останньої на користь позивачів сплачений судовий збір.

Відповідно до ч.1, п. 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України «Види судових витрат»: Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З огляду на це до стягнення з відповідача на користь позивачів підлягають витрати в сумі 15296,16 грн., які складаються з: 12873,76 грн. оплата за експертизу (відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_17 від 03.01.2025 № 16-24), 2422,40 грн. судовий збір .

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 13, 81, 258, 263-265 ЦПК України, 317, 321 ЦК України, суд

Ухвалив:

Позовні вимоги адвоката Семенюк О.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради про припинення частки у спільній частковій власності, скасування державної реєстрації права власності задоволити.

Виділити у натурі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , у спільну часткову власність по частині: житловий будинок з прибудовою в цілому A-1, а 3 та господарські будівлі та споруди: погріб п/д, сарай літ. «Б», сарай літ.«Г», вбиральня літ.«Д», вбиральня літ. «Е», сарай літ. «б», огорожа 5, огорожа 6, огорожа 7, огорожа 8, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_3 на 12/25 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 у зв?язку з його знищенням та скасувати державну реєстрацію права власності.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст було виготовлено 18.07.2025.

Головуючий: Н. М. Кондрацька