РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року, місто Звягель Житомирської області

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,

представників позивача Івченка А. В., Харунжого Ю. А.

представників відповідачів Бойка О. І. та Воробйова Є. Л.

(Справа № 761/6164/25, провадження у справі № 2/0285/1066/25)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» (Trade and service enterprise PHU Lechmar LLC) (далі - Позивач) до ОСОБА_1 (далі Відповідач-1), ОСОБА_2 (далі Відповідач-2) про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації,-

встановив :

У лютому 2025 року представник ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом в інтересах Позивача до Відповідач-1 та Відповідача-2 в якому просив суд:

визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права недоторканості ділової репутації Позивача, автором якої є Відповідач 1, Відповідач 2: «...організатори оборудки з віджимом 23 мільярдів у «Агенції оборонних закупівель» і зливом на польську «прокладку». Виявилось, що ці поляки саме під цю оборудку обзавелись партнерами в Україні з чекістським минулим - братами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . І ці партнери мають цілком партнерські стосунки з людьми, що організовували аферу з «Львівським арсеналом... ...І ось цей ОСОБА_6 також виявився керівником благодійного фонду у Чехії «Rozvoj budoucnosti Ukrajiny». А цей чеський фонд є співзасновником у «Благодійному фонді «Душа та серце з Україною!», до керівництва якого входить ОСОБА_7 . Ще раз: ОСОБА_7 зі схеми «Лехмару» є чинним співзасновником благодійного фонду разом із чеською благодійною організацією, посадовою особою якої є ОСОБА_6 зі схеми «Львівського арсеналу». Небагатьом людям в світи вдалось так запартнеритись і взяти участь у двох послідовних оборудках з мільярдами на зброю для України...»; (далі - Інформація)

зобов`язати Відповідача 1, спростувати недостовірну Інформацію та таку, що порушує його немайнові права недоторканості ділової репутації шляхом підготовки та розміщення на веб сторінці ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі Facebook посту під заголовком «Спростування недостовірної інформації, щодо « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 o.o», зазначивши вступну та резолютивну частину рішення суду, без додавання власних коментарів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 о 10 годині 20 хвилин на веб сторінці https://www.facebook.com/yuurii.nikolov соціальної мережі Facebook, було опубліковано пост (https://www.facebook.eom/share/p/lB5kjK2bV3/). Вказаний пост містить, зокрема Інформацію, яке не відповідає дійсності, є недостовірною, негативно впливає на ділову репутацію Позивача, та була поширена лише з метою дискредитаційного впливу на Позивача, без будь яких доказів.

Авторами недостовірної Інформації є Відповідач 1 та Відповідач 2, посилання на співавторство та веб сторінку якої також розміщено в Пості (Відповідач-2). Інформація, що міститься у статті має ствердний характер, містять зверхній, образливий, однобічно виражений і такий, що порушує право на ділову репутацію Позивача зміст містять недостовірні відомості, виражені у формі негативної інформації.

Представник позивача посилаючись на те, що оскільки твердження Відповідачів, які вони зазначили в Інформації є недостовірними та порочать ділову репутацію і формують у суспільства негативну думку щодо Позивача, що в свою чергу підриває довіру контрагентів з якими Позивач співпрацює, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник Відповідача 1 у поданому відзиві позовні вимоги не визнав. Посилаючись на те, що оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що Інформація є недостовірною та стосується саме позивача, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача у відповіді на відзив представника Відповідача 1 зазначив, що Інформація є недостовірною, і докази на підтвердження цього викладені в позовній заяві. Також зазначає, що Інформація сформульована способом категоричного висловлювання про існування конкретних обставин (фактів), з посиланням на реальні події при цьому форма вираження Інформації не містить критики або оцінки дій, без застосування та вживання гіпербол, сатири та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, а тому ця Інформація є недостовірною та така, що порушує особисті немайнові права позивача.

Представник Відповідача 2 у поданому відзиві позовні вимоги не визнав та просить у їх задоволенні відмовити.

Посилається на те, що Відповідач 2 є неналежним відповідачем у цій справі оскільки не є співавтором посту (https://www.facebook.eom/share/p/lB5kjK2bV3/), якій було опубліковано на сторінці https://www.facebook.com/yuurii.nikolov соціальної мережі Facebook.

Також зазначає, що Позивачем не доведено, що інформація є недостовірною та порочить його ділову репутацію. Крім того, вказує, що опублікована Інформація є оціночним судженням.

Представник позивача у відповіді на відзив представника Відповідача 2 зазначив, що Відповідач 2 є належним відповідачем у справі, оскільки на початку статті зазначено, що: «Marina Anstforova пройшла по слідах хлібних крихт, які лишили по собі організатори оборудки з віджимом 23 мільярдів у «Агенції оборонних закупівель» і зливом на польську «прокладку»». Тобто ОСОБА_1 , зазначає ОСОБА_2 , як дослідника інформації, на основі якої було підготовлено пост в мережі Фейсбук. Крім того, пост був розміщений на сторінки ОСОБА_2 у мережі Фейсбук.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник Відповідача 1 в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник Відповідача 2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, пояснив, що Інформація не стосується позивача, а направлена на критику влади щодо непрозорого використання бюджетних коштів при закупівлі зброї.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

За приписами ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Розглядаючи справи, предметом позову в яких є спростування недостовірної інформації, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18).

У постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 910/15148/17 та від 19.07.2018 у справі № 910/5117/17 зазначено, висновок про те, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Встановлено, що в інтернет виданні Дзеркало тижня 21 січня 2025 року о 8 год 30 хв було опублікувало статтю Кому Умеров і Дейнеко злили 23 мільярди: зв`язок Lechmarз організатором оборудки Львівського арсеналу, авторами якої зазначено Відповідача 1 та Відповідача 2. (а.с.28)

Також встановлено, що 21.01.2025 року о 10 год 20 хв Відповідач 1 на своїй сторінці Фейсбук опублікував пост, який містить Інформацію. (а.с.56).

Як вбачається зі змісту посту, який було опубліковано Відповідачем 1, останній в ньому крім Інформації, зазначив: Вся інформація в Дзеркалі тижня та залишив відповідне посилання на сторінку цього інтернет видання, де було опубліковано статтю Кому Умеров і Дейнеко злили ІНФОРМАЦІЯ_5 з організатором оборудки ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Як вбачається з матеріалів справи та ЄДРСР на даний час в провадженні Печерського районного суду м. Києва знаходиться справа №757/5896/25-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗН УА» про захист честі, гідності та ділової репутації (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125379700).

З позовної заяви вбачається, що предметом позову є інформація, яка була опублікована в інтернет виданні Дзеркало тижня ІНФОРМАЦІЯ_7 під назвою Кому Умеров і Дейнеко злили 23 мільярди: зв`язок Lechmarз організатором оборудки Львівського арсеналу, авторами якої зазначено Відповідача 1 та Відповідача 2. (а.с.103-118)

Отже з встановлених обставин вбачається, що підставою опублікування посту Відповідачем 1, який містить Інформацію, стала публікації статті в інтернет виданні Дзеркалі тижня, в якій він та Відповідач 2 зазначені авторами, та про що ним було зроблено відповідне посилання.

Суд вважає, що пост, який було зроблено Відповідачем 1, є фактично коментарем до статті авторами якої є Відповідач 1 та Відповідач 2, тобто є авторським коментарем.

Авторський коментар - тлумачення автором певних слів, фрагментів чи сюжетних ліній свого твору у вигляді приміток та пояснень.

Коментар журналіста до його ж статті можна розцінити як власне судження, що направлене на підкреслення важливості теми, висловлення свого бачення проблеми, пояснення контексту та можливих наслідків подій.

Частина перша статті 30 Закону України Про інформацію встановлює заборону на притягнення до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з частиною другою указаної статті оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оспорювана позивачем Інформація, яку було опубліковано на підставі статті в інтернет виданні Дзеркало тижня, є виключно оцінкою дій осіб, про яких йдеться у статті, з метою підкреслення важливості цієї теми аби звернути увагу на питання, яке має суспільний інтерес.

Таким чином, не може бути спростовано Інформацію яку було викладено у вигляді коментаря до статті, яка наданий час є предметом судового розгляду в іншій справі.

Крім того, суд вважає, що не може бути спростовано Інформацію щодо інших осіб, про яких по суті йдеться у контексті всього посту, тобто осіб, які не є учасниками цієї справи та які не зверталася до суду за захистом своїх прав та інтересів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 742/286/17 (провадження № 61-14303св19) вказано, що: «відповідачами у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Враховуючи ту обставину, що оспорювана Інформація є коментарем Відповідача 1 до статті в інтернет виданні Дзеркало тижня, суд дійшов висновку, що Відповідач 2 не є поширювачем цієї Інформації та не є її автором, в зв`язку з чим є неналежним відповідачем у цій справі, а тому у задоволені позовних вимог до відповідачки ОСОБА_2 суд відмовляє.

Доводи представника позивача, що Відповідач 2 є належним відповідачем, оскільки в пості є на неї посилання, суд до уваги не приймає з наведених вище підстав.

Також виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати Інформацію недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію позивача, в зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_1 з цих підстав.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені судові витрати на користь позивача не стягуються.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» (Trade and service enterprise PHU Lechmar LLC) (ІПН ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 22 липня 2025 року.

Головуючий