РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 с-ще Тиврів 145/2558/23

2/145/112/2025

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іванець В. Д. ,

за участю секретаря Урсуляк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги позивач аргументував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Селище Гніванської ТГ Вінницького району Вінницької області померла його баба ОСОБА_2 , яка до дня смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2262 га призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, яке належало колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 . Земельна ділянка площею 0,2262 га належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. Заповіт не змінений і не відмінений.

Він в установлений ст. 1268 ЦК України строк прийняв спадщину, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Смоляк Л.С., 01.12.2023 заведено спадкову справу.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами нотаріус йому відмовила, мотивуючи відмову тим, що ця нерухомість належала колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 .

На час відкриття спадщини ОСОБА_2 була єдиним членом колгоспного двору.

Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок 1961 року забудови, означений в технічному паспорті літ. "А" з прибудовою "а", ґанком, прибудовою "а1" та прибудовою "а2", загальною площею - 94,0 кв.м, житловою площею - 41,7 кв.м, допоміжною площею - 52,3 кв.м, сарай "Б", сарай "Б1", літня кухня, сарай "Г", тамбур "г", погріб з шиєю "п/Б1", сарай "Д", сарай "д1", вбиральня "У", огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, криниця №4, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_2 , померлої в с. Селище Гніванської ТГ Вінницького району Вінницької області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2023 справу передано на розгляд судді Ратушняку І.О.

Ухвалою суду від 29.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами позовного загального провадження у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 21.02.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.04.2025 витребувано копію спадкової справи, заведеної 01.12.2023 після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (номер у Спадковому реєстрі 71659726).

29.04.2025 до суду надійшла копія спадкової справи № 181/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 16 від 30.04.2025 суддю Тиврівського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади.

Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" з дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади суддя автоматично відстороняється від здійснення правосуддя до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати.

Зазначена обставина призвела до неможливості розгляду суддею Ратушняком І.О. даної справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 33 ЦПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

19.06.2025 після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду від 19.06.2025 № 180/25 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи", на виконання рішення зборів суддів Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.06.2025 №2, відповідно до пунктів 2.3.12, 2.3.43, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39, та пункту 5.15.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Тиврівському районному суді Вінницької області, у зв`язку з тимчасовим відстороненням головуючого судді Ратушняка І.О. від здійснення правосуддя, дану судову справу передано на розгляд судді Іванцю В.Д.

Ухвалою суду від 26.06.2025 справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. та призначено до судового розгляду на 23.07.2025.

08.07.2025 представником позивача Оксютенко Л.І. подано заяву у якій вона просить змінити підставі позову, а саме зазначає, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_4 - батькові позивача. ОСОБА_5 на момент смерті ОСОБА_2 разом з нею не проживав, тому його не можна вважати таким, що прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України. Заяви про прийняття спадщини він також до органів нотаріату не подавав. Він уже тривалий час проживає в США, а тому просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок 1961 року забудови, означений в технічному паспорті літ. "А" з прибудовою "а", ґанком, прибудовою "а1" та прибудовою "а2", загальною площею - 94,0 кв.м, житловою площею - 41,7 кв.м, допоміжною площею - 52,3 кв.м, сарай "Б", сарай "Б1", літня кухня, сарай "Г", тамбур "г", погріб з шиєю "п/Б1", сарай "Д", сарай "д1", вбиральня "У", огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, криниця №4, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлої в с. Селище Гніванської ТГ Вінницького району Вінницької області.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 не з`явились. Представником позивача ОСОБА_6 подано заяву, у якій вона просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.

Представник відповідача Гніванської міської ради в судове засідання не з`явився, згідно з поданою заяви просить справу розглянути за його відсутності, позовну заяву підтримують в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Як установлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть від 21.06.2023 серія НОМЕР_1 (а.с.4).

Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2262 га призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №680940 ОСОБА_2 на підставі рішення № 558 від 23.01.2008 12 сесії 5 скликання Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0214 площею 0,2262 га по АДРЕСА_1 (а.с. 12). Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно зі свідоцтвом від 18.11.1988 № 117 про право особистої власності на домоволодіння, виданого 21.07.1988 виконкомом Селищанської сільської Ради народних депутатів (а.с.6), цілий житловий будинок по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_2 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Тиврівської ради народних депутатів від 21.07.1988 № 143 та зареєстроване в бюро технічної інвентаризації, запис в реєстровій книзі від 18.11.1988 №107.

Рішенням 2 сесії 7 скликання Селищенської сільської ради від 22.12.2015 № 34 вул.Горького в АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до довідки Гніванської міської ради Вінницької області від 04.12.2023 №441 виданої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 23.11.1999 до дня смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_2 осіб, які були зареєстровані та проживали разом з нею не було (а.с. 13).

За замовленням позивача ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-10).

За життя ОСОБА_2 розпорядилась своїм майном, склавши заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй на день смерті буде належати і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму синові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батькові позивача (а.с. 5).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.12.2024 № 79527947 в спадковому реєстрі міститься інформація про наявність заповіту ОСОБА_2 , який посвідчений 04.03.2021, номер у реєстрі 57 (а.с.62).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.12.2023 №74971028 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Вінницьким районним приватним нотаріусом заведена спадкова справа № 181/2023 (а.с. 11).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином померлої ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про його народження від 07.03.1958 (а.с.89).

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про його народження від 24.07.2015 серія НОМЕР_2 (а.с.88зворот).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину за заповітом не прийняв, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, що стверджується витребуваною судом копією спадкової справи № 181/2023 заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.82-111).

Водночас відповідно до зазначеної спадкової справи судом установлено, що дочка померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_8 звернулась до нотаріуса із заявою, у якій відмовилась від прийняття належної їй частки у спадщині за законом, після смерті померлої матері ОСОБА_2 . Із заявою про прийняття спадщини 01.12.2023, у встановлені ЦК України строки, звернувся лише внук померлої ОСОБА_2 - позивач ОСОБА_1 (а.с.83).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Смоляк Л.С. від 28.12.2023 №610/02-31 оскільки ОСОБА_1 не пред`явив документів, які б підтверджували реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_2 , тому йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цей житловий будинок (а.с. 35).Водночас у вказаній постанові вказано, що нотаріус під час вивчення пред`явлених позивачем документів установила, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв її онук - ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.12.2023 НТА №331717 ОСОБА_1 успадкував земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0214, площею 0,2262 га по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.108зворот, 109).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту може бути визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається відповідно до встановленого законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Нормами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно зі ст. 100 ЦК УРСР, який був чинним до 01.01.2003, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про власність", застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема:

- право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

- розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю в момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1223, ч. 1 ст. 1225 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272, ч. 1 ст. 1273, ч. 2 ст. 1274 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Суд, дослідивши докази, установив, що право власності на спірний будинок було оформлено на ім`я голови колгоспного двору ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння.

Зазначене домоволодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір».

Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закон України «Про власність».

Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту прав, який може бути застосований судом у разі відсутності умов для оформлення відповідних прав в нотаріальному порядку.

У даному випадку позивач отримав відмову нотаріуса в оформленні права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, оскільки право власності на нерухоме майно не виникало, оскільки відсутня його державна реєстрація. Отже, у позивача відсутня можливість оформити своє право власності на спірний будинок в нотаріальному порядку.

Враховуючи викладене, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не позбавляє позивача права на спадкове майно.

Згідно з постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" в разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємець має право звернутись до суду із позовом про визнання за ним права.

Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР, яка діяла на момент виникнення у спадкодавця права власності на житловий будинок (далі інструкція) - реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Згідно з абз. 3 п. 13 Інструкції при винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, провадить реєстрацію будинку або домоволодіння та видає реєстраційне посвідчення.

Отже, за змістом зазначених вище нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди в 1988 році не залежало від державної реєстрації цього права.

Судом установлено, що ОСОБА_2 була одноосібною власницею нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 . Так, за життя 18.11.1988 ОСОБА_2 , відповідно до норм діючого на той час Цивільного кодексу УРСР та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, яке видане виконкомом Тиврівської ради народних депутатів та зареєстроване бюро технічної інвентаризації, набула право власності на вказане домоволодіння.

Позивач одноосібно прийняв спадщину відповідно до діючих норм ЦК України, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися.

З цих причин є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Отже, з урахуванням установлених під час судового розгляду на підставі наявних доказів обставин у справі та правовідносин, які виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, визнаються відповідачем, а тому з метою захисту законних прав позивача (спадкоємця) ОСОБА_1 на спадщину суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Питання про розподіл судових витрат у цій справі суд не вирішує, оскільки позивач у позовній заяві вказав, що не претендує в разі задоволення позову на розподіл судових витрат, у зв`язку з чим розрахунок судових витрат не надавав.

Керуючись ст. 2, 3, 5- 13, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 1216-1218, 1223, 1261, 1268 ЦК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок 1961 року забудови, означений в технічному паспорті літ. "А" з прибудовою "а", ґанком, прибудовою "а1" та прибудовою "а2", загальною площею - 94,0 кв.м, житловою площею - 41,7 кв.м, допоміжною площею - 52,3 кв.м, сарай "Б", сарай "Б1", літня кухня, сарай "Г", тамбур "г", погріб з шиєю "п/Б1", сарай "Д", сарай "д1", вбиральня "У", огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, криниця №4, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлої в с. Селище Гніванської ТГ Вінницького району Вінницької області ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 23 липня 2025 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Гніванська міська рада Вінницького району Вінницької області місцезнаходження: вул. Соборна, 64, м. Гнівань Вінницького району Вінницької області, .

Суддя Іванець В. Д.