Справа № 758/5435/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Левицької Я.К.,

за участю секретаря судового засідання - Новіцької О.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 , про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту, в якому просила зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: НОМЕР_6 від 28.10.2016 року, відомості про який містяться в записі про обтяження № 18073372 від 16.12.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги померлого батька ОСОБА_3 . Під час оформлення спадкових прав стало відомо про наявність арешту на все нерухоме майно ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № НОМЕР_6 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 ч. щомісячно від усіх видів заробітку. При цьому, зазначене виконавче провадження та журнал вихідної кореспонденції знищено, відтак у позасудовому порядку не видається можливим зняти такий арешт. З огляду на наявність арешту на майно вона обмежена в реалізації своїх спадкових прав, а відтак змушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 22.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив.

Третя особа - ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій зазначила, що дійсно на виконанні у відповідача перебували ряд виконавчих проваджень на її користь щодо стягнення аліментів та пені за несплату аліментів з ОСОБА_3 на утримання позивача ОСОБА_1 , яка є її донькою. У зв`язку з тим, що у неї немає фінансових претензій до доньки та дізнавшись, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , вона звернулась із заявами щодо закінчення всіх виконавчих проваджень, у зв`язку зі смертю боржника та відсутністю до нього фінансових претензій. 19.02.2025 року отримано відповідь відповідача № 10954/2024/6, зі змісту якої вбачається, що зняти арешт немає можливості оскільки виконавче провадження № НОМЕР_6 знищено.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.07.1998 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва, батьками ОСОБА_1 є батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 від 23.02.2024 року, виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Кравченко О.О. № 445/02-14 від 18.02.2025 року спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є дочка померлого - ОСОБА_1 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна № 411929455 від 06.02.2025 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 відповідно до постанови Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Як вбачається з листа Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 10954/2024/6 від 19.02.2025 року згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_6 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 ч. щомісячно від усіх видів заробітку. 28.10.2016 державним виконавцем керуючись статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника на підставі якої внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, обтяження за № 18073372 від 16.12.2016. 22.06.2017 державним виконавцем керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Додатково повідомлено, що термін зберігання завершених виконавчих проваджень та журналів реєстру вихідної кореспонденції відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 три роки, архів виконавчих проваджень за 2017 рік та журнал вихідної кореспонденції знищено. У Відділу відсутні підстави для зняття арешту з майна, запропоновано заявнику звернутися до суду.

Отже, підстава, що слугувала накладенню арешту на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1 ), належне ОСОБА_3 , відпала. Однак, арешт на майно боржника знято не було, а тому позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався та доказів на спростування заявлених позовних вимог до суду не подав.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, за змістом ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Підпунктом 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.

Враховуючи те, що державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заборони відчуження на спадкове майно, остання набула право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна.

З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Судом встановлено, що позивач є спадкоємицею нерухомого майна, на яке накладено арешт.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наявних у справі доказів вбачається, що ОСОБА_1 є законним спадкоємцем померлого ОСОБА_3 та має намір реалізувати свої спадкові права, однак, у встановленому законом порядку здійснити це не може з огляду на наявність арешту, який було накладено в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6, виконавчий документ за яким було повернуто стягувачу ОСОБА_2 .

При цьому, ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивачки, немає до неї фінансових претензій та дізнавшись, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , звернулась із заявами щодо закінчення всіх виконавчих проваджень, у зв`язку зі смертю боржника та відсутністю до нього фінансових претензій.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що наявність накладеного арешту на майно, та неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, позбавляє права позивача реалізувати свої спадкові права у встановленому законом порядку, та в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності позивач не може, а відтак суд вважає позовні вимоги про зняття арешту обґрунтованими, законними, та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 12, 81, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 , про звільнення майна з-під арешту- задовольнити.

Зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: НОМЕР_6 від 28.10.2016 року, відомості про який містяться в записі про обтяження № 18073372 від 16.12.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач - Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: 04208, м. Київ, просп. Г. Гонгадзе, буд. 5-Б, ;

третя особа - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 30.06.2025 року.

Суддя Я.К. Левицька