ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку, кадастровий номер :01:008:0044 після смерті його батька ОСОБА_3 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером :01:008:0044, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за тією ж адресою.

В установлений законом строк позивач звернувся до Другої фастівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

25.10.2018 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю., зареєстроване в реєстрі за № 3060, яким встановлено, що спадкоємцями майна померлого є його сини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (відповідач у справі).

ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину на частину вказаного житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами.

Водночас, реалізувати належним чином своє право на спадкування земельної ділянки позивач не може, оскільки державний нотаріус Другої фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. відмовила у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом після смерті його батька з підстави відсутності необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, також витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 07.07.2025 року.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги позову з підстав, що у ньому зазначені та просив його задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позов з підстав, що зазначені у ньому та надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила задовольнити позовні вимоги повністю. Пояснила, що батько позивача та відповідача за життя розпорядився своїм майном у зв`язку з чим в учасників справи тривалий час існує усталений порядок користування ним. Позивач користується будинком та спірною присадибною ділянкою тривалий час. Відповідач не претендує на цю земельну ділянку, оскільки батько йому залишив іншу земельну ділянку якою він давно користується. У зв`язку з відсутністю у відповідача претензій на спірну земельну ділянку він подав до суду заяву про визнання позову, чим, на думку представника позивача, фактично висловив свою відмову від прийняття цього спадкового майна на користь позивача.

На запитання суду представник позивача пояснила, що, дійсно, і позивач і відповідач подали нотаріусу заяви про те, що приймають спадщину. Кожен з них оформив право власності на те майно, яке вважали необхідним. Відповідач не бажає оформлювати своє право власності на спірну земельну ділянку. Водночас інструкція з вчинення нотаріальних дій не передбачає можливості часткової відмови від спадкового майна. Представник позивача вважає, що визнання у такому разі права власності за позивачем на всю земельну ділянку не порушить права відповідача, враховуючи його повне визнання позову. Зауважила, що в іншому випадку у позивача буде відсутня можливість оформити фактично належну йому ділянку, оскільки у відповідача відсутнє бажання цим займатись, оскільки він не потребує цього майна та не наполягає на своєму праві щодо нього.

Крім цього, представник позивача звернула увагу суду на те, що всі юридично значущі дії та дозвільну документацію на спірну земельну ділянку вчиняв та оформлював позивач, всі документи містять тільки його підпис. Відповідач самоусунувся від цього, оскільки це йому не потрібно. Також додала, що спадкодавець за життя оформив своє право власності на цю землю відповідно до норм законодавства, яке діяло на той час, про що свідчить Державний акт про право власності на землю від 1998 року, у якому також зазначена площа спірної ділянки та її кофігурація.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав. Водночас подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив про те, що позовні вимоги визнає.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд встановив таке.

Згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , в графі «батько» вказаний ОСОБА_3 , а в графі «мати» - ОСОБА_5 (а.с.21).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 100125 від 19.12.1998, виданого головою Червономотовилівської сільської Ради народних депутатів, ОСОБА_3 на підставі рішення Червономотивилівської сільської Ради народних депутатів 4 сесії 22 скликання 29 липня 1995 року передалась у приватну власність земельна ділянка площею 0,2373 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Червона Мотовилівка Червономотовилівської сільської Ради. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,2373 га. Земельна ділянка складається з двох окремих земельних ділянок № НОМЕР_2 площею 0,1224 га та НОМЕР_6 площею 0,1149 га (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Виконкомом Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 22.08.2007 складено актовий запис № 78 (а.с.3).

Відповідно до відомостей спадкової справи № 558/2007 ОСОБА_3 складав заповіт.

Відповідно до повідомлення Фастівської районної державної нотаріальної контори №135/02-14 від 29.02.2012, з тексту заповіту незрозуміло кому яку частину будинку номер АДРЕСА_1 заповіли. Також на дві земельні ділянки, вказані у заповіті існує тільки один державний акт на земельну ділянку загальною площею 0,2373 га і поділити її у свідоцтвах про право на спадщину на частини, вказані у заповіті, неможливо. На підставі викладеного рекомендовано отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, кожен на частину майна батька, або звернутись до суду (а.с. 69).

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є його сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до державного нотаріуса Другої фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. із заявами про прийняття спадщини.

Відповідно до відомостей свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Другої фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю., зареєстрованим у реєстрі за № 3069 (спадкова справа № 558/2007), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями майна ОСОБА_3 і отримали право на спадщину за законом на частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 142733944 від 25.10.2018, ОСОБА_1 належить частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова (а.с.13).

Згідно з постановою №652/02-31/32 від 16.08.2024, державний нотаріус Другої Фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1149 гектарів, кадастровий номер :01:008:0044, цільове призначення ? для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території АДРЕСА_1 , після смерті його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав наявності ще одного спадкоємця - сина померлого - ОСОБА_2 , а також відсутності у спадкоємців необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 9).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-024, сформованого 05.04.2024, земельна ділянка площею 0,1149 гектарів, кадастровий номер :01:008:0044, цільове призначення ? для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі Державного акта від 19.12.1998 І-КВ 100125, на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 29.07.1995 Червономотовилівської сільської ради 4 сесії 22 скликання.

Також суд дослідив у судовому засіданні надану нотаріусом на вимогу суду спадкову справу №558/2007 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Положенням ст. 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Згідно зі ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Висновки суду.

Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, способу захисту/відновлення порушеного права.

Зі змісту поданого до суду позову вбачається, що підставою для звернення до суду слугувала відмова приватного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,1149 гектарів, кадастровий номер :01:008:0044. Причиною такої відмови стало те, що, крім нього, є ще один спадкоємець, а також у спадкоємців відсутні необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вказана обставина відповідно до вимог чинного законодавства є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Тобто підстави для оскарження дій нотаріуса відсутні.

Водночас, неможливість оформити свої спадкові справа у зв`язку з вказаним, тягне за собою порушення прав позивача.

Отже, позивач позбавлений можливості захистити своє право власності інакше, ніж звернутись до суду з цим позовом.

Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Щодо поданої відповідачем заяви, за змістом якої він не заперечує проти задоволення позову, суд зазначає таке.

Суд бере до уваги те, що, крім позивача, ще одним спадкоємцем за законом у спірних правовідносинах є його рідний брат ОСОБА_2 (відповідач у справі).

Відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька.

Вказане свідчить про його волевиявлення на прийняття у спадщину своєї частини спадкового майна.

Крім цього, матеріали справи містять відомості оформлення відповідачем права власності на частину спадкового майна, крім спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що подана відповідачем заява про визнання позову частково суперечить закону в площині спадкових прав та порядку оформлення права власності на спадкове майно, і прийняття такої заяви судом призведе до порушення його прав, свобод та інтересів у спірних правовідносинах, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову стосовно частини спірної земельної ділянки, щодо якої відповідач подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

З огляду на встановлені обставини цієї справи та їх підтвердження належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість цього позову та наявність правових підстав для його задоволення позову частково.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом..

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки площею 0,1149 гектарів, кадастровий номер :01:008:0044, цільове призначення ? для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення буде складене протягом десяти днів.

Повне судове рішення складене 28.07.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .