Справа № 462/3336/23 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н. М.
Провадження № 22-ц/811/595/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 жовтня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про захист прав споживачів,

встановив:

03.05.2023 року ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву, в якій просив:

-визнати протиправними дії Львівського комунального підприємства (далі ЛКП) «Сяйво» та бездіяльність щодо не проведення робіт з поточного ремонту покрівлі будинку, фактичної дератизації в будинку АДРЕСА_1 та не проведення поточного ремонту балкону квартири АДРЕСА_2 в цьому будинку;

-визнати протиправними дії ЛКП «Сяйво» та бездіяльність щодо не проведення перерахунку за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до заяви ОСОБА_1 від 14.03.2023 року;

-зобов`язати ЛКП «Сяйво» провести поточний ремонт покрівлі будинку, фактичну дератизацію в будинку АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати ЛКП «Сяйво» провести поточний ремонт балкону квартири АДРЕСА_4 ;

-зобов`язати ЛКП «Сяйво» провести перерахунок за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до заяви ОСОБА_1 від 14.03.2023 року.

Позивач просив судовий збір не стягувати, оскільки позов поданий у порядку ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви. Роз`яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просив її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі покликався на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, постановлення такої з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, вказував на те, що ним було подано до суду заяву про усунення недоліків, однак, суд в оскаржуваній ухвалі про таку навіть не згадав.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у доступі до правосуддя, застосувавши надмірний формалізм, ігноруючи положення ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою, позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15.07.2025 року, є дата складення повного судового рішення 25.07.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені у статті 175 ЦПК України.

Так, зокрема, згідно з ч.1 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

У частині другій статті 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною третьою статті 175 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (ч.4 ст.175 ЦПК України).

У ч.1 ст.177 ЦПК України вказано, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За приписами ч.ч.1, 3 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч.5 ст.185 ЦПК України).

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.95, 175, 177 ЦПК України, вказавши позивачу на наступні недоліки позовної заяви, а саме, що:

-в порушення п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, не надано жодних документів на підтвердження місця своєї реєстрації та проживання;

-не надано будь-яких належних та достатніх доказів того, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП «Сяйво», яке надає житлово-комунальні послуги мешканцям зазначеного будинку, і те, що позивач користується ними;

-не додано належних та достатніх доказів існування договірних відносин (угод сторін), укладених між позивачем та ЛКП «Сяйво», з яких, у тому числі виникає обов`язок щодо обслуговування та утримання будинку;

-не вказано, за який саме період позивач просить здійснити перерахунок за житлово-комунальні послуги;

-не вказано, якого саме періоду нарахування стосується позовна вимога про визнання протиправними дій ЛКП «Сяйво» щодо не проведення перерахунку за житлово-комунальні послуги;

-в порушення вимог п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, а також не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

-не додано квитанцію (за холодну воду) від ЛМКП «Львівводоканал» та окрему квитанцію (за центральне опалення) від ЛМКП «Львівтеплоенерго»;

-на підтвердження факту протікання покрівлі квартири та відсутності факту прибирання під`їзду додано копії фотографій, проте, з таких неможливо встановити, що вони були зроблені саме в будинку АДРЕСА_1 та у квартирі АДРЕСА_2 , відповідно;

-в порушення вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», для звільнення від сплати судового збору, позивач не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів»;

-в порушення вимог ст.95 ЦПК України, додано копії документів, які належним чином не засвідчені.

Позивачу надано п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення зазначених у ній недоліків.

Відповідно до списку №6215 згрупованих відправлень (а.с.16), копія ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2023 року про залишення позовної заяви без руху надіслана на адресу позивача 19.05.2023 року.

Згідно відстеження трекового номера 060, вказана ухвала отримана позивачем 03.06.2023 року (а.с.17).

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виконання позивачем вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви, станом на 26.10.2023 року.

Таким чином, постановляючи 26 жовтня 2023 року ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду.

При цьому, суд уважав, що позивач був належним чином повідомлений про залишення його позовної заяви без руху, оскільки копія ухвали від 05 травня 2023 року була направлена позивачу на зазначену ним в позовній заяві адресу та вручена адресату 03.06.2023 року.

Разом з тим, перевіряючи підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції в достатній мірі не врахував приписи статті 175 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Так, зокрема, пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України не передбачено вимоги про надання позивачем доказів на підтвердження свого місця проживання та реєстрації.

Вказана норма процесуального закону визначає, що позовна заява має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позаяк, пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено обов`язок позивача вказати місце свого проживання чи перебування, а не підтверджувати таке відповідними доказами.

Отже, наведені вище приписи статті 175 ЦПК України вимагають від позивача зазначати виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Право обґрунтовувати в позові свої вимоги, зазначати певні докази на підтвердження обставин, які вказані в позові, є диспозитивне право позивача, гарантоване цивільно-процесуальним законом.

Згідно з ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Звертаючись до суду з позовом, позивач виклав обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги та до позовної заяви додав усі наявні в нього докази, які вважав за необхідне подати, зокрема: копії заяв від 06.09.2022 року щодо проведення поточного ремонту покрівлі, від 06.09.2022 року щодо проведення поточного ремонту балкону, від 14.03.2023 року щодо проведення поточного ремонту, від 14.03.2023 року щодо дератизації, від 14.03.2023 року щодо проведення перерахунку, а також копії фотосвітлин.

Залишаючи без руху позовну заяву з підстав неподання доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема: доказів про те, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП «Сяйво», яке надає житлово-комунальні послуги; доказів існування договірних відносин між сторонами (угод, укладених між позивачем та ЛКП «Сяйво»), суд першої інстанції не врахував, що на цій стадії цивільного процесу суд не надає оцінку доказам на їх належність та/або достатність, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову або через недостатнє обґрунтування заявлених вимог певними засобами доказування залишати позовну заяву без руху та повертати її позивачу.

Окрім того, суд першої інстанції, цитуючи вимоги п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, згідно з яким, позовна заява має містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом з позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, фактично вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до повноважень суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Колегія суддів зауважує, що питання про уточнення позовних вимог, обставин, викладених позивачем у позовній заяві, зокрема, щодо розрахунків, періоду нарахувань тощо та/або надання необхідних для вирішення справи доказів можуть вирішуватись на стадії підготовчого провадження, до початку розгляду справи по суті.

Водночас, недоведеність тієї чи іншої вимоги належними, допустимими та достатніми доказами може мати наслідком відмову у задоволенні такої вимоги при вирішення справи по суті.

Отже, залишаючи без руху позовну заяву, суд без вирішення питання відкриття провадження у справі вдався до вирішення питань, які слід було з`ясовувати в підготовчому засіданні у порядку, визначеному ст.189 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Разом з тим, недолучення до матеріалів позовної заяви таких доказів, як квитанції про сплату житлово-комунальних послуг від ЛМКП «Львівводоканал», ЛМКП «Львівтеплоенерго», не могло бути підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки ризик неподання доказів покладається саме на особу, яка їх не подала.

Надання оцінки таким доказам, як копіям фотографій щодо протікання покрівлі будинку та відсутності факту прибирання під`їзду тощо, на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі є передчасним й таким, що не узгоджується з нормами цивільного процесуального права.

На переконання колегії суддів, зі змісту позовної заяви вбачається, що вона містить достатньо інформації щодо предмета позову та обґрунтування позовних вимог позивачем. Позивач додав до заяви докази, які він вважав за необхідне надати суду, якщо ж вони при розгляді справи не підтвердили б обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2021 року у справі №201/1333/19 зазначив, що відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. При цьому, незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу. Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Суд першої інстанції, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу (постанова Великої Палати Верховного суду від 31 серпня 2023 року у справі №990/114/23).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25 січня 2024 року у справі №320/14843/23 наголосила, що неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо витребування доказів, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог, не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.

Згідно з частинами 4, 5 статті 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

З матеріалів справи встановлено, що звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 долучив до заяви докази, які засвідчив своїм підписом, зазначивши: «Копія вірна, 02.05.2023 року, підпис, ОСОБА_1 ».

Залишаючи без руху позовну заяву з тих підстав, що копії мають бути засвідчені написом «Згідно оригіналу» із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує її копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, суд фактично вдався до надмірного формалізму.

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 у справі №234/11607/20 зазначено висновок про те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст.6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданого національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху з підстав необхідності викладу змісту позовних вимог та обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», необхідно зазначити наступне.

У ч.4 ст.175 ЦПК України вказано, що якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (ч.4 ст.175 ЦПК України).

У позовній заяві позивач вказував на те, що позов поданий в порядку ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», проте, суд першої інстанції вважав, що цього недостатньо.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

За змістом статті 1 цього Закону, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22); продукція це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п.19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п.17); виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п.3).

Пунктами 13, 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач житлово-комунальних послуг індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц вказала на наступне.

Частина 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом саме в цій сфері захисту прав споживачів, звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав.

У ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте, системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що він проживає у комунальній квартирі АДРЕСА_4 , яка знаходиться на балансі ЛКП «Сяйво». Через протікання покрівлі будинку руйнується балкон квартири, в якій він проживає, у будинку не проводиться дератизація. Вважає, що в даному випадку, відповідачем не надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території, проте, про необхідність сплати таких послуг відображено у квитанціях. Просив здійснити перерахунок виниклої у нього заборгованості.

Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, у зв`язку з неналежним виконанням ЛКП «Сяйво» обов`язків з утримання будинку та прибудинкової території, тому позивач, як споживач житлово-комунальних послуг, звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не обґрунтовано належним чином підстав для пред`явлення позову про захист прав споживачів, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», є помилковим.

Зважаючи на відсутність визначених процесуальним законом підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, відповідно, помилковим є висновок суду щодо визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу.

Таким чином, порушення судом норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали про повернення позовної заяви, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 жовтня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 25 липня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич