Справа №:755/1181/25
Провадження №: 2/755/8752/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2025 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., розглянувши позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

17.01.2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

22.01.2025 року визначено суддю для розгляду справи та передано для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, стороною позивача в позовній заяві зазначено фактичне місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , однак не надано доказів на підтвердження даного факту.

28 січня 2025 року, згідно ч. 7 ст. 187 ЦПК України, на звернення суду отримана інформація про відсутність реєстрації відповідача ОСОБА_1 в реєстрі ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва».

Згідно відповіді №1072051 від 28.01.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами ОСОБА_1 не знайдено.

25.02.2025 р. з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 зареєстрованим не значиться.

27.02.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - залишено без руху.

Копію ухвали суду від 27.02.2025 року позивачем та його представником було отримано 27.02.2025 року, про що свідчить довідка Дніпровського районного суду м. Києва про доставку електронного документу в електронний кабінет.

03.03.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про усунення недоліків, на виконання вимог ухвали суду від 27 лютого 2025 року.

04 березня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, - визнано такою, що не подана та повернуто позивачу.

18 березня 2025 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Сечко С.В. подав апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04.03.2025 року про повернення позивачу позовної заяви.

19 травня 2025 року постановою Київського апеляційного суду скасовано ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

28 травня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшли матеріали цивільної справи 755/1181/25 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

05 червня 2025 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В.

Згідно відповіді № 1477954 від 13.06.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами ОСОБА_1 не знайдено.

23.06.2025 року, згідно ч. 7 ст. 187 ЦПК України, на звернення суду отримана інформація про відсутність реєстрації відповідача ОСОБА_1 в реєстрі ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва».

26.06.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - залишено без руху.

Копію ухвали суду від 26.06.2025 року позивачем та його представником було отримано 28.06.2025 року, про що свідчить довідка Дніпровського районного суду м. Києва про доставку електронного документу в електронний кабінет.

02.07.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про усунення недоліків, на виконання вимог ухвали суду від 26 червня 2025 року.

У період з 30.06.2025 року по 13.07.2025 року включно головуючий суддя Коваленко І.В. перебувала у щорічній відпустці.

Вивчивши зміст даної заяви, суд дійшов висновку, що заявником не виправлено недоліки викладені в ухвалі суду від 26 червня 2025 року.

Таким чином, станом на 24 липня 2025 року заявник не усунув недоліки, що викладені в ухвалі суду від 26 червня 2025 року.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України)

Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. ( ч. 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до визначеного ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 Цивільного процесуального кодексу України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 Цивільного процесуального кодексу України).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Разом з тим, суди повинні виходити з того, що правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом (Рішення Конституційного Суду України від 27.03.2002 року № 7-рп/2002, від 07.05.2002 року № 8-рп/2002, від 22.06.2004 року № 13-рп/2004).

Так, за загальним правилом, яке встановлено у ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. (ч.6 ст.187 ЦПК України).

Отже, посилання позивача в заяві про усунення недоліків на постанову Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2020 року по справі № 757/6356/20-п, як на доказ підтвердження факту проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не є тим документом в розумінні ч.6 ст.187 ЦПК України, на підставі якого суд отримує інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи.

Положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді заслухані, тобто належним чином вивчені судом («Дюлоранс проти Франції» (Dulaurans c. France), no 34553/97, п. 33, від 21 березня 2000 року; «Донадзе проти Грузії» (Donadze c. Geogie), no 74644/01, пп. 32 et 35, від 07 березня 2006 року). Відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються і межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» (Ruiz Torija et Hiro Balanic. Espagne) від 09 грудня 1994 року). Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, що підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції. З сукупного аналізу наведених положень законодавства можливо зробити висновок, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Частиною 7 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 185, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, - вважати такою, що не подана та повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя :