Справа № 703/2560/25
21 липня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого-судді Прилуцького В.О., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 з 1/4 частини всих видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/6 частину щомісячно.
Позов мотивований тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 листопада 2019 року і до повноліття дитини.
Зазначає, що він вдруге одружився з ОСОБА_4 та в них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на його утриманні. Зазначає, що рішенням суду від 13 листопада 2024 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини всих видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку.
Окрім того вказує, що у його матері значно погіршився стан здоров`я, їй було проведено оперативні втручання та дорого вартісне лікування правого ока, в зв`язку з чим він несе значні матеріальні витрати.
Таким чином вказує, що на сьогоднішній день його сімейний стан змінився, змінилось матеріальне становище, погіршився стан здоров`я його матері, він утримує дружину та її сина від попереднього шлюбу, тому не має можливості сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі 1/4 та просить зменшити їх до 1/6 частини.
Ухвалою судді від 05 травня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також роз`яснено відповідачці право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Позивачу та відповідачці направлено копію ухвали про відкриття провадження, яку представник позивача отримала на електронну адресу, а від відповідачки на адресу суду повернулось рекомендоване відправлення з відміткою Укрпошти «вручено особисто», який було направлено на адресу місця реєстрації відповідачки.
Крім того, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву відповідачка до суду не подала, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений строкчи відкладення розгляду справи, не направила.
Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
У зв`язку з неподанням відповідачкою відзиву на позовну заяву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого глави 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного.
Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч.1,2, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Позивач у позовній заяві посилається на те, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2020 року з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, пояинаючи з 13 листопада 2019 року і до повноліття дитини. Та 27 лютого 2020 року ВДВС у м. Смілі Черкаської області відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.
Зазначає, що на момент винесення рішення про визначення розміру аліментів на його утриманні не перебували інші непрацездатні особи, в тому числі в нього не було інших неповнолітніх дітей. Однак, 16 вересня 2023 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб та народилась дитина, донька ОСОБА_5 , на яку він за рішенням суду від 13 листопада 2024 року сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини всих видів його заробітку, починаючи з 16 вересня 2024 року.
Тому, вважає, що розмір аліментів стягнутих рішенням суду від 20 січня 2020 року на утримання сина ОСОБА_3 має бути зменшено до 1/6 частини.
З наданої позивачем копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 чрвня 2016 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_7 , батьком дитини вказано ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_8 .
З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить суд змінити розмір аліментів які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2020 року на утримання ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_2 з 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на розмір 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання судовим рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.
З позовної заяви вбачається, що відповідачем у справі є ОСОБА_2 .
Суд звертає увагу на те, що позивачем до суду не надано копію рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2020 року, відповідно до якого, як він зазначає з нього було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та розмір яких він просить суд зменшити.
В зв`язку з відсутністю зазначеного рішення суду в матеріалах справи, не можливо з`ясувати чи було стягнуто аліменти з позивача на утримання сина ОСОБА_3 взагалі, їх розмір та стягувача.
Оскільки матір`ю дитини, відповідно до копії свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 вказано ОСОБА_8 , а позивач зазначає, що стягувачем аліментів на утимання сина ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .
На підтвердження стягнення з нього аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_3 , позивач надав до суду витяг з автоматизованої системи виконавчого провадження від 22 квітня 2025 року.
З даного втягу вбачається, що відносно боржника ОСОБА_1 27 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 де стягувачем зазначено ОСОБА_2 .
Жодних даних, з яких можливо б було встановити, що з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всих видів заробітку (доходу) позивача, матеріали справи не містять.
Крім того, матеріали справи не містять і даних про те, що мати дитини позивача сина ОСОБА_3 ОСОБА_8 , стягувач аліментів та відповідачка у справі ОСОБА_2 є однією і тією ж самою особою.
Таким чином із наданих позивачем до суду доказів, суд позбавлений можливості встановити належного відповідача у справі, а також сам факт стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за обставин та у розмірі, зазначених позивачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала (ч. 4 ст. 51 ЦПК України).
Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача (статті 5, 122 ЦПК). Особа, яка порушує процес, повинна зазначити в позовній заяві до суду точну назву позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, а також викласти обставини, що обґрунтовують вимогу позивача, тобто що право вимоги належить особі, яка вказана позивачем, а обов`язок покладений на особу, зазначену в заяві відповідачем. При розгляді справи в суді вважається, що сторони є належними.
Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач особа, якій належить право вимоги; належний відповідач особа, котра повинна відповідати за позовом.
Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Під час прийому позовної заяви до розгляду, на основі норм матеріального права, суд визначає чи є сторони належними. Відповідно, позивач і відповідач визнаються належними сторонами, якщо є припущення вважати, що вони є носіями спірного права або охоронюваного законом інтересу.
Однак, не завжди справа порушується належним позивачем, а в якості відповідача залучається належний відповідач.
У момент порушення справи не завжди відомо, чи є позивач суб`єктом права, чи порушене його право, чи є порушником права саме та особа, на яку вказує позивач. Тому позивача і відповідача в момент порушення справи вважають можливими суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.
Неналежними сторонами в цивільному процесі будуть ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку.
Неналежний позивач - це особа, якій не належить право вимоги по пред`явленому в суді позову, а неналежним відповідачем та особа, що не повинна відповідати по пред`явленому до неї в суді позову.
Так, при визначенні того, чи є відповідач належним або неналежним, вирішальне значення має приналежність спірних прав і обов`язків. Належна сторона є носієм або спірних прав, або спірних обов`язків. Неналежний відповідач - особа, відносно до якої за матеріалами справи виключається припущення про те, що вона є суб`єктом спірного правовідношення.
Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 46, 47 ЦПК України сторони мають бути наділені цивільними правоздатністю та дієздатністю.
Заміна неналежної сторони належною можлива в суді першої інстанції протягом усього часу розгляду справи, про що суд постановляє мотивовану ухвалу.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Чинним цивільно процесуальним законодавством визначено право саме за позивачем визначати відповідача за своїм позовом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Позивачем та його представником, адвокатом Спіциною Ю.А. клопотання про заміну відповідача на належного до суду не подавалось.
Клопотань про витребування доказів, позивачем та його представником, разом із подачею позову до суду чи під час розгляду справи, заявлено не було.
Згідно правил ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
У вказаній справі саме ініціатор позову мав довести обставини на які він посилається у позовній заяві, зокрема і те, що саме відповідачка ОСОБА_2 має відповідати за вказаним позовом, як мати дитини ОСОБА_3 , на яку позивач просить суд зменшити розмір стягуваних аліментів.
Суд звертає увагу позивача ОСОБА_1 на те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Відповідно до правил ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов до задоволення не підлягає, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 180, 182, 192 СК України, ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263- 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: В. О. Прилуцький