ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 504/40/19

провадження № 61-11084св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Одеського Квартирно-експлуатаційного управління, яке є правонаступником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеська районна державна адміністрація Одеської області, яка є правонаступником Лиманської районної державної адміністрації Одеської області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року у складі судді Доброва П. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Комлевої О. С.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року Військовий прокурор Одеського регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса (далі - КЕВ м. Одеса), правонаступником якого є Одеське Квартирно-експлуатаційне управління (далі - Одеське КЕУ), звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Лиманської районної державної адміністрації Одеської області (далі - Лиманська райдержадміністрація), правонаступником якої є Одеська районна державна адміністрація Одеської області (далі - Одеська райдержадміністрація), про визнання незаконними та скасуваннярозпорядження та державного акта на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки.

У квітні 2021 року та у грудні 2022 року прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону подав заяви про зміну предмету позову.

Позов мотивований тим, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії Б № 031728 Чабанській квартирно-експлуатаційній частині Одеського району, правонаступником якої на даний час є КЕВ м. Одеси, у 1983 році виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано в постійне та безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 4382,6 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка Красносілка НОМЕР_1 площею 71,8 га, розташована на території Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області (далі - Красносільська сільрада). Згідно зі статтями 77, 78, 84 ЗК України, статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України», статтями 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони» вказані землі відносяться за формою власності до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони.

Водночас, розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації (далі - Комінтернівської райдержадміністрації), на даний час Лиманська райдержадміністрація від 11 березня 2004 року № 201 «Про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та іншим, згідно додатку для ведення особистого селянського господарства на території Красносільської сільради» затверджено проект відведення земельних ділянок та передано у власність фізичним особам для ведення особистого селянського господарства з земель запасу на території Красносільської сільради земельні ділянки площею по 1 га, загальною площею 4 га.

На підставі вказаного розпорядження Лиманською райдержадміністрацією зокрема, видано ОСОБА_7 державний акт серії ЯА № 163002 від 16 листопада 2004 року на право власності на земельну ділянку площею 1 га, кадастровий номер :01:001:0088 (за адресою: АДРЕСА_1 ).

Таким чином, розпорядженням Лиманської райдержадміністрації від 11 березня 2004 року № 201 зазначена земельна ділянка площею 1 га незаконно виведена з державної власності та передана до приватної власності, змінено її цільове призначення із земель оборони на землі сільськогосподарського призначення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням райдержадміністрації, у 2013 році військова прокуратура Одеського гарнізону звернулась до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, КЕВ м. Одеси до Лиманської райдержадміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження від 11 березня 2004 року № 201 (справа № 916/1651/13). Під час розгляду судом справи № 916/1651/13 призначено та проведено комплексну судову земельно-технічну експертизу та відповідно до висновку експерта земельна ділянка, зокрема надана у власність ОСОБА_7 , за кадастровим номером :01:001:0088, розташована (перебуває) у межах державного акта на право користування серії Б № 031728, виданого Чабанській КЕЧ у 1983 році, а саме в межах земельної ділянки військового містечка Красносілка НОМЕР_1 . Рішенням господарського суду Одеської області від 02 квітня 2018 року у справі № 916/1651/13 позовні вимоги військової прокуратури Одеського гарнізону задоволено в повному обсязі (рішення суду залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31 липня 2018 року).

Під час судового розгляду справи господарським судом Одеської області встановлено, що після отримання ОСОБА_7 державного акта на право власності на земельну ділянку між ним та ОСОБА_8 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04 травня 2007 року. У подальшому, ОСОБА_8 відповідно до договору дарування частки земельної ділянки серія та номер 872 від 08 червня 2015 року, подарувала 1/2 спільної частки на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 13 листопада 2018 року земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0088 перебуває у спільній частковій власності, а саме: ОСОБА_1 є власником 1/2 земельної ділянки, ОСОБА_2 є власником 3/10 земельної ділянки та ОСОБА_3 є власником 2/10 земельної ділянки.

Оскільки вилучення Лиманською райдержадміністрацією спірної земельної ділянки із земель оборони відбулось з порушенням норм законодавства України, вказана земельна ділянка (за кадастровим номером :01:001:0088) незаконно надана у власність громадянину ОСОБА_7 .

Позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

визнати незаконним та скасувати розпорядження Комінтернівської райдержадміністрації від 11 березня 2004 року № 201 «Про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншим, згідно додатку для введення особистого селянського господарства на території Красносільскої сільради» в частині, що стосується затвердження проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель запасу ОСОБА_7 , передачі ОСОБА_7 земельної ділянки із земель запасу у власність для ведення особистого селянського господарства;

визнати недійсним державний акт серії ЯА № 163002 від 16 листопада 2004 року на право власності на земельну ділянку площею 1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0088, виданий Лиманською (Комінтернівською) райдержадміністрацією ОСОБА_7 на підставі розпорядження Лиманської (Комінтернівської) райдержадміністрації № 201 від 11 березня 2004 року;

усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні земельною ділянкою площею 1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0088, шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Комінтернівського нотаріального округу Одеської області Марченко О. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21893912, 08 червня 2015 року;

усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні земельною ділянкою площею 1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0088, шляхом скасування рішення державного реєстратора Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області Калашніка Д. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13975390, 23 червня 2014 року;

зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні 1/2 часткою земельної ділянки площею 1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0088 шляхом її повернення за актом прийому-передачі КЕВ м. Одеса;

зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні 3/10 часткою земельної ділянки площею 1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0088 шляхом її повернення за актом прийому-передачі КЕВ м. Одеса;

зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні 2/10 часткою земельної ділянки площею 1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0088 шляхом її повернення за актом прийому-передачі КЕВ м. Одеса.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року позов керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, КЕВ м. Одеса до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеської райдержадміністрації про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Комінтернівській райдержадміністрації від 11 березня 2004 року № 201 «Про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншим, згідно додатку для введення особистого селянського господарства на території Красносільскої сільради» в частині що стосується затвердження проекту відведення земельної ділянки для введення особистого селянського господарства із земель запасу ОСОБА_7 , передачі ОСОБА_7 земельної ділянки із земель запасу у власність для ведення особистого селянського господарства.

Визнано незаконним та скасовано державний акт серії ЯА № 163002 від 16 листопада 2004 року на право власності на земельну ділянку площею 1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0088, виданий Лиманською (Комінтернівською) райдержадміністрацією ОСОБА_7 на підставі розпорядження Лиманської (Комінтернівської) райдержадміністрації № 201 від 11 березня 2004 року.

Усунено перешкоди Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Одеса з боку ОСОБА_1 .

Повернено за актом прийому-передачі державі в особі КЕВ м. Одеси 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер 51227826:01:001:0088, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , межі якої визначено у державному акті серії ЯА № 163002 від 16 листопада 2004 року.

Усунено перешкоди Міністерству оборони Україн, в особі КЕВ м. Одеса з боку ОСОБА_2 .

Повернено за актом прийому-передачі державі в особі КЕВ м. Одеса 3/10 частки земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0088, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , межі якої визначено у державному акті серії ЯА № 163002 від 16 листопада 2004 року.

Усунено перешкоди Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Одеса з боку ОСОБА_3 .

Повернено за актом прийому-передачі державі в особі КЕВ м. Одеса 2/10 частки земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0088, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , межі якої визначено у державному акті серії ЯА № 163002 від 16 листопада 2004 року.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь КЕВ м. Одеса судовий збір за подання позову та заяви про зміну предмету позову у розмірі 2 881,66 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь КЕВ м. Одеса судовий збір за подання позову та заяви про зміну предмету позову у розмірі 2 881,66 грн.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь КЕВ м. Одеса судовий збір за подання позову та заяви про зміну предмету позову у розмірі 2 881,66 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону судовий збір за подання заяви про зміну предмету позову у розмірі 756,66 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону судовий збір за подання заяви про зміну предмету позову у розмірі 756,66 грн.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону судовий збір за подання заяви про зміну предмету позову у розмірі 756,66 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що:

розпорядження Лиманської райдержадміністрації від 11 березня 2004 року № 201 в порушення пункту б частини третьої статті 84 ЗК України, у редакції, яка діяла станом на момент його прийняття, було передано фізичним особам землі державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення. Доказів того, що Міністерство оборони України відмовлялось від наданої йому у користування земельної ділянки суду не надано, а тому спірні розпорядження та державний акт слід визнати незаконними та скасувати;

суд вказав, що усунення перешкод з боку відповідачів у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсними акта, повернення спірної земельної ділянки у державну власність відповідає критерію законності, переслідує легітимну мету контролю за її використанням відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки - її приналежність до земель оборони. Суд зазначив, що у спорах стосовно земель оборони держава, втручаючись у право мирного володіння відповідним майном з боку приватних осіб, беручи до уваги проведення заходів задля відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, може захищати загальні інтереси, зокрема, у підтриманні обороноздатності, суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності кордону, захисту життя і здоров`я людей (статті 1, 2, 3 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління землями оборони (Закон України «Про використання земель оборони»). Зайняття приватними особами таких земельних ділянок усупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на забезпечення суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності кордону держави Україна, захисту життя і здоров`я людей проживаючих на її території. В силу об`єктивного цільового призначення спірної земельної ділянки її набувач проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що ця земельна ділянка належить до земель оборони, забудова якої приватними особами заборонена. З огляду на викладене, в даному конкретному випадку, загальний інтерес всього суспільства на забезпечення суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності кордону держави Україна, захисту життя і здоров`я людей проживаючих на її території, задоволення суспільної потреби у відновленні законності та становища, яке існувало до порушення права державної власності, захист такого права у цій справі переважає приватний інтерес відповідачів у збереженні права на нерухоме майно. Окрім того, з огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) та враховуючи приписи частини другої статті 216 ЦК України відповідачі не позбавлені можливості заявити позов про відшкодування винною стороною завданих збитків та моральної шкоди. Отже, з огляду на характер спірних правовідносин та застосовані правові норми (статті 16, 216, 376, 391 ЦК України, частину другу статті 152 ЗК України), не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право власності відповідачів на нерухоме майно (яке переслідує легітимну мету і цей захід є пропорційним меті) критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном, напрацьованим у сталій практиці ЄСПЛ. За таких обставин результат розгляду судом позову прокурора по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного позбавлення майна, закладеним у статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року замінено КЕВ м. Одеса на його правонаступника Одеське КЕУ.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року в частині вимог про визнання незаконним, скасування розпорядження державної адміністрації, державного акта на право власності земельної ділянки, усунення перешкод, повернення земельної ділянки ОСОБА_1 , судових витрат, скасовано, ухвалено нове.

В задоволенні позову керівника Одеської спеціалізованої прокуратури в сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, КЕВ м. Одеса до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеської райдержадміністрації про визнання незаконним, скасування розпорядження державної адміністрації, державного акта на право власності на земельну ділянку відмовлено.

Усунуто перешкоди Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Одеса з боку ОСОБА_1 , повернуто за актом прийому передачі державі в КЕВ м. Одеса 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , межі якої визначено у державному акті серії ЯА № 163002 від 16 листопада 2004 року.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

суд першої інстанції розглянув справу без здійснення належним чином повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, оскільки судові повістки на адресу ОСОБА_1 надсилалися за адресою: АДРЕСА_2 за якою вона не проживає з 25 листопада 2009 року та поверталися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Згодом, а саме з 24 травня 2013 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

щодо суті спору, апеляційний суд вказав, що оспорюваним розпорядженням передано у власність фізичним особам земельні ділянки оборони, які на праві постійного користування були закріплені за Чабанською квартирно-експлуатаційною частиною. Оскільки передані у приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельні ділянки відносяться до категорії земель оборони, у встановленому законом порядку не вилучалася у законного користувача Міністерства оборони України, колегія суддів зробила висновок про незаконність спірного розпорядження та спірного державного акта, оскільки орган місцевого самоврядування прийняв рішення з перевищенням наданих йому законом повноважень. Тому апеляційний суд вважав, що наявні підстави для усунення перешкод Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Одеса з боку відповідачів, шляхом повернення КЕВ м. Одеса часток спірної земельної ділянки. Також апеляційний суд вказав, що усунення перешкод позивачам у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення у державну власність переслідує легітимну мету контролю за її використанням відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки - її приналежність до земель оборони;

апеляційний суд відмовив у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування спірних розпорядження та державного акта у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про пропуск позовної давності, колегія суддів відхилила, оскільки прокурор звернувся до суду з негаторним позовом, який може бути поданий поки існує саме правопорушення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди, відхиливши доводи відповідачів щодо пропуску позовної давності, не врахували висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року (справа № 910/18560/16, провадження № 12-143гс18), відповідно до яких прокурор і позивачі в силу наведених норм Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року №483 та встановлених місцевим господарським судом обставин справи повинні були та не могли не бути обізнаними про здійснення фактичного використання спірної земельної ділянки новим набувачем реалізованого військового майна в силу придбання цього майна та виникнення у набувача права належним чином документально оформити своє землекористування, про невідповідність розміру наданої в оренду земельної ділянки дійсному розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування придбаних будівель, якщо таке мало місце, відповідно своєчасно звернувшись до суду. Представниками КЕВ м. Одеси, Міністерства оборони України, прокуратури не надано доказів ведення обліку використання спірної земельної ділянки у зв`язку з їх відсутністю;

суди не перевірили наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс 19);

прокурор, звернувшись з позовом 29 грудня 2018 року в обґрунтування позовних вимог посилався на рішення Одеського господарського суду першої та апеляційної інстанцій у справі № 916/1651/13, відповідно до яких прокурор, позивач обізнані про наявність оспорюваного ним розпорядження 2004 року та державних актів 2004 року з 2013 року). Проте, суди не врахували правову позицію Верховного Суду у справі № 186/599/17, викладену у постанові від 27 січня 2021 року, в якій суд роз`яснив, як правильно розраховувати позовну давність за вимогами про витребування майна. Натомість, апеляційний суд вважав, що прокурор звернувся до суду з негаторним позовом, який може бути поданий поки існує саме правопорушення. Разом з тим, суди залишили поза увагою, що прокурор тричі змінював свої вимоги, та в останній поданій позовній заяві просив усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування рішення приватного нотаріуса та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав осіб щодо земельних ділянок та зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні майном. При цьому жодної ухвали суду першої інстанції щодо прийняття цих заяв до розгляду, оцінки їх змісту з метою встановлення, чи не змінює позивач одночасно предмет та підстави позову, судом першої інстанції не здійснено, судом апеляційної інстанції не перевірено;

суди залишили поза увагою, що позивачі не довели належними та допустимими доказами факт того, що земельна ділянка належить до земель оборони. Суди посилались на обставини, встановлені судовим рішенням в господарській справі №916/1651/13, яке в подальшому було скасоване;

суди проігнорували приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини, не перевірили добросовісність / недобросовісності набувача майна, що передбачено усталеною практикою Верховного Суду.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2024 року Міністерство оборони України через представника ОСОБА_9 подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін.

Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, поки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки. Доводи ОСОБА_1 про помилку державного органу безпідставні, оскільки Міністерство оборони України не відмовлялось від наданої йому у користування земельної ділянки військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на обліку в установі Збройних Сил України - Одеському КЕУ. Зайняття та забудова земель оборони приватними особами заборонена.

У вересня 2024 року Одеське КЕУ через представника ОСОБА_10 подало додаткові пояснення у справі.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з суду першої інстанції справу.

У вересні 2024 року справа № 504/40/19 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року відзив на касаційну скаргу, клопотання про закриття касаційного провадження, клопотання про залишення касаційної скарги без розгляду, подані представником Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Щуром Є. І., повернуто без розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 08 серпня 2024 року зазначено, що Касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, від 27.01.2021 року у справі №186/599/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 09 липня 2020 року по справі № 922/404/19, ід 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, ід 21 липня 2021 року у справі № 556/1231/18, від 18 жовтня 2020 року у справі 310/2647/17-ц та від 30 вересня 2020 року у справі №447/880/15-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18, від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц, від 209 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20, від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від ЗО жовтня 2019 року в справі № 686/7635/18, від ЗО липня 2020 року в справі № 752/13695/18, від 09 вересня 2020 року в справі № 355/1177/17, від 12 січня 2022 року в справі № 703/1191/20, від 08 вересня 2021 року в справі № 759/6680/14-ц, від 21 липня 2022 року в справі № 201/1526/20, від 07 грудня 2022 року в справі № 953/1904/20, від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20, від 31 березня 2023 року в справі № 354/859/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 359/9857/20, від 08 листопада 2023 року в справі № 297/1990/21, від 18.12.2019 по справі №522/1029/18, від 07 квітня 2020 року у справі №372/1684/14-ц та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого в 1983 році Чабанській Квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є КЕВ м. Одеса, що встановлено рішенням господарського районного суду Одеській області від 24 грудня 2009 року у справі № 30/110/-09-3308, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_1 , площею 71,8 га, яка розташована на території Красносільської сільради.

Розпорядженням Комінтернівської райдержадміністрації від 11 березня 2004 року № 201 «Про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншим, згідно додатку для ведення особистого селянського господарства на території Красносільської сільради» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність фізичній особам для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Красносільської сільради земельні ділянки площею по 1 га, загальною площею 4 га.

На підставі зазначеного розпорядження Лиманською райдержадміністрацією видано громадянину ОСОБА_7 державний акт серії ЯА № 163002 від 16 листопада 2004 року на право власності на земельну ділянку площею 1 га, кадастровий номер 0:01:001:0088 (за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідно до експертного висновку від 10 серпня 2016 року № 193/16 у справі Господарського суду Одеській області № 916/1651/13 за позовом військової прокуратури Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, КЕВ м. Одеси до Лиманської райдержадміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження від 11 березня 2004 року № 201, встановлено, що земельна ділянка надана у власність ОСОБА_7 , за кадастровим номером :01:00:0088, розташована у межах державного акта на право користування Б № 031728, виданого Чабанській квартирно-експлуатаційній частині у 1983 році, тобто в межах земельної ділянки військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя ОСОБА_7 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_8 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу земельної ділянки серія ВЕК 795075 від 04 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеській області Марченко О. М., за яким ОСОБА_8 придбала 1/2 спільної частки на земельну ділянку, ОСОБА_2 придбав 3/10 спільної частки на земельну ділянку, ОСОБА_3 придбала 2/10 спільної частки на земельну ділянку.

08 червня 2015 року ОСОБА_8 подарувала 1/2 частки на земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки земельної ділянки № 872, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеській області Марченко О. М.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна станом на 13 листопада 2018 року земельна ділянка із кадастровим номером :01:001:0088 перебуває у спільній часткові власності: ОСОБА_1 - 1/2 частки спірної земельної ділянки; ОСОБА_2 - 3/10 частки спірної земельної ділянки; ОСОБА_3 - 2/10 частки спірної земельної ділянки.

На час розгляду справи спірна земельна ділянка площею 1 га, яка належіть до земель військового містечка Красносілка НОМЕР_1 , перебуває у спільній частковій власності відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

За інформацією спеціалізованої прокуратури відповідно до пункту 2 наказу Генерального прокурора «Про внесення змін до Наказу Генерального прокурора від 05 лютого 2022 року №66» №74 від 17 березня 2023 року юридичну особу «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону» (на правах обласної прокуратури) перейменовано на «Спеціалізована прокурора у сфері оборони Південного регіону» (на правах обласної прокуратури). У зв`язку з чим, згідно з наказом Генерального прокурора № 75 від 17 березня 2023 року «Про окремі питання забезпечення функціонування спеціалізованих прокуратур у сфері оборони (на правах окружних)» змінено назву Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на Одеську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону.

Позиція Верховного Суду

Щодо позовних вимог до ОСОБА_1 .

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 рудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17(пункт 56), від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 33.2), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 58), від 3 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20 (пункт 8.45)).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 278/1303/20 (провадження № 61-14251св23) зазначено, що: «встановивши, що передані у власність ОСОБА_1 земельні ділянки належать до земель оборони, були закріплені за відповідним військовим формуванням на праві постійного користування, відповідно до статті 77 ЗК України такі землі можуть перебувати лише в державній власності, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок, що Буківська сільська рада Житомирської області не була уповноважена розпоряджатися такими земельними ділянками; […] враховуючи встановлені обставини цієї справи, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для витребування у ОСОБА_2 спірних земельних ділянок».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 902/122/24 (провадження № 12-15гс25) зазначено, що:

«56. Основи правового режиму земель оборони визначені статтею 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої землями оборони визнаються землі, надані для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

57. Відповідне регулювання містить також і статті 1 та 2 Закону № 1345-IV, якими передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини). Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України. […]

97. У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

98. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. […]

101. Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).

102. Підсумовуючи викладене вище, потрібно наголосити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)].

103. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).

104. Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

105. Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19».

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 155).

У справі, що переглядається:

керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Одеського КЕУ звернувся з позовом, зокрема до ОСОБА_1 , про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні 1/2 часткою земельної ділянки площею 1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0088 шляхом її повернення за актом прийому-передачі КЕВ м. Одеса на підставі статті 391 ЦК України, статті 152 ЗК України;

суди вказані вимоги задовольнили;

суди не врахували, що належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння землями оборони, є віндикаційний позов; позивач вимог про витребування з чужого незаконного володіння 1/2 частки спірної земельної ділянки на підставі статей 387, 388 ЦК України не заявляв (т. 1, а. с. 1-9, 99-102, 153-167); обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові; оцінка доводам позивача щодо порушення його права (інтересу) (вирішення спору по суті) має надаватися лише за належною вимогою.

З огляду на викладене, суди зробили помилковий висновок про зобов`язання ОСОБА_1 повернути 1/2 частку спірної земельної ділянки за актом прийому-передачі КЕВ м. Одеса, тому рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в цій частині слід скасувати, у задоволенні позову до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути частку земельної ділянки за актом прийому-передачі скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити через обрання позивачем неналежного способу захисту.

Щодо інших позовних вимог

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) вказано, що:

«Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відхиляє аргументи касаційної скарги в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо інших відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4), з таких мотивів. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У справі, що переглядається, інші відповідачі (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо них».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 761/18365/20 (провадження № 61-9164св23) зазначено, що:

«основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). У справі, що переглядається: в касаційних скаргах скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просять скасувати постанову апеляційного суду як в частині задоволених позовних вимог до них, так і в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4; інші відповідачі (ОСОБА_3, ОСОБА_4) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів (ОСОБА_3, ОСОБА_4) свідчить про їх повну згоду з постановою апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до них.

Аналіз аргументів касаційних скарг свідчить, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не навели переконливих доводів, яким чином судове рішення апеляційного суду порушує їх права та інтереси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, за умови, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не оскаржили постанову апеляційного суду, тобто погодилися з постановою апеляційного суду в частині позовних вимог до них. Тому оскаржену постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належить залишити без змін».

У справі, що переглядається:

відповідач ОСОБА_1 , в тому числі, не погоджується з постановою суду апеляційної інстанції, якою рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без змін;

відповідачі ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка відповідачів ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) свідчить про повну їх згоду з постановою суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 не навела переконливих доводів, яким чином постанова суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , порушує її права та інтереси, за умови, що інші відповідачі (ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) не оскаржили судове рішення в цій частині, тобто, погодилися з цим судовим рішенням;

тому постанову суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , слід залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги з урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 902/122/24 (провадження № 12-15гс25), дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині позовних вимог до ОСОБА_1 ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати, у задоволенні позову до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути частину спірної земельної ділянки за актом прийому-передачі КЕВ м Одеса відмовити. В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року в частині задоволених позовних вимог керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Одеського Квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути 1/2 частку земельної ділянки за актом прийому-передачі скасувати.

У задоволенні позову керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Одеського Квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути 1/2 частку земельної ділянки за актом прийому-передачі відмовити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року в частині залишення без змін рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року за позовними вимогами керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Одеського Квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання повернути частки земельної ділянки за актом прийому-передачі залишити без змін.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року та постанова Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 рокув скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко