"21" липня 2025 р. Єдиний унікальний номер судової справи: 138/721/25
Номер провадження: 2/150/163/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого: судді Суперсона С.П., розглянувши в порядку письмового проваження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 16.02.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» було укладено в електронній формі кредитний договір № 1536318. Згідно договору відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 7 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 30 днів.

Відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання, внаслідок чого за останнім рахується заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 290,00 грн., з яких:

-7 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-9 450,00 грн. заборгованість за відсотками;

-840,00 грн. заборгованість за комісією.

01.04.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір факторингу № 01/04, згідно якого ТОВ «МІЛОАН» відступило, а ТОВ «ФК «ГАРАНТІЯ ТА ДОВІРА» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1536318.

13.12.2021 між ТОВ «ФК «ГАРАНТІЯ ТА ДОВІРА» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/4, у відповідності до умов якого, позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за заборгованістю за кредитним договором № 1536318 від 16.02.2020 у розмірі 17 290,00 грн.

Тому, позивач був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит, суму сплаченого судового збору при зверненні до суду з цим позовом. Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати по сплаті судового збору та правової допомоги адвоката.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

Також в ході розгляду справи стороною позивача було надано наказ № 70-к від 01.07.2025 та рішення Єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ»№ 1778 від 01.07.2025, якими підтверджується зміна назви позивача на ТОВ « ФК «СОЛВЕНТІС» ().

Відповідач до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву про повне визнання позовних вимог. Просив здійснювати розгляд справи за наявними письмовими матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, наявні при ній докази, дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до статті 6 зазначеного Закону, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувала електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору,і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Так, судом встановлено, що 16.02.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» було укладено в електронній формі кредитний договір № 1536318. Згідно договору відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 7 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 30 днів. Термін повернення кредиту передбачено до 17.03.2020.

Договір укладено в електронній формі. Підписання відповідачем договору про споживчий кредит, паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підтверджується проставленням під даними документами електронного підпису відповідача з використанням наданого йому одноразового ідентифікатора.

Відповідно до платіжного доручення кредитодавець надав відповідачеві суму грошових коштів, передбачену умовами кредитного договору у розмірі 7 000,00 грн.

Пунктами 1.5.2, 1.5.2., 1.6 Кредитного договору передбачено сплату комісії за надання кредиту та відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. 629 ЦК, України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом /ст. 525 ЦК України/.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. /ч. 2 ст. 615 ЦК України/.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, заборгованість не погашав, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі 17 290,00 грн., яка складається з наступного:

7 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту;

9 450,00 грн. заборгованість за відсотками;

840,00 грн. заборгованість за комісією.

01.04.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір факторингу № 01/04, згідно якого ТОВ «МІЛОАН» відступило, а ТОВ «ФК «ГАРАНТІЯ ТА ДОВІРА» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1536318.

Наданими суду платіжними інструкціями підтверджується, що ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» здійснило оплату ТОВ «МІЛОАН» за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 01/04.

13.12.2021 між ТОВ «ФК «ГАРАНТІЯ ТА ДОВІРА» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» (нинішня назва ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС») укладено договір факторингу № 1/4, у відповідності до умов якого, позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за заборгованістю за кредитним договором № 1536318 від 16.02.2020 у розмірі 17 290,00 грн. Позивачем здійснено оплату відступлених за договором прав.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Ст. 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Ст. 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

Аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що відповідно до умов договору факторингу про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором, новий кредитор позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Аналіз досліджених та оцінених судом доказів, що надано позивачем свідчить про те, що між відповідачем та позивачем склалися кредитні правовідносини, в яких позивач є кредитором, а відповідач боржником. Позивач умови договору виконав, відповідач взятих на себе зобов`язань за договором про споживчий кредит щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконує, в результаті чого у нього утворилась заборгованість по кредиту, яка становить 17 290,00 грн. та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками, комісією.

За наведених обставин, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 17 290,00 грн.

Вирішуючи питання щодо присудження з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 1 Закону № 5076 договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини першої статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 5076 документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути, зокрема, договір про надання правової допомоги та довіреність.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а у разі наявності заперечень позивача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Позивачем пред`явлено до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. та надано суду на підтвердження свідоцтво адвоката Ланового Є.М. на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання юридичних послуг № 43657029 від 01.11.2024, додаткову угоду від 03.03.2025 № 1536318 до договору № 43657029 про надання правової допомоги від 01.11.2024, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 03.03.2025, де зазначено детальний опис наданих послуг у даній справі та їхню вартість, що складає 6 000,00 грн.

За таких обставин суд встановив, що адвокат Лановий Є.М. був представником позивача в ході даної судової справи та діяв на підставі укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання юридичних послуг; між позивачем та адвокатом було погоджено перелік, обсяг, зміст та реальність наданих адвокатом послуг, що пов`язані з розглядом даної справи, що доведено матеріалами справи, натомість відповідачем не доведено неспіврозмірність наданих послуг їхній вартості, а тому суд дійшов висновків щодо пов`язаності даних витрат із розглядом справи, їх розумності та реальності, співмірності сум витрат із складністю справи, та вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішення у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що при матеріалах судової справи міститься заява відповідача, подана до початку розгляду справи по суті, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову. При цьому, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом про стягнення заборгованості, що становить суму 1 211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 141, 263 - 265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» (07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симони Петлюри, буд. 21/1, , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) заборгованість за кредитним договором № 1536318 від 16.02.2020 у розмірі 17 290,00 (сімнадцять тисяч двісті дев`яносто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» (07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симони Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ 43657029, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 (шість тисяч) гривень та судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Повернути ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» (07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симони Петлюри, буд. 21/1, , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду з цим позовом, що становить суму 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги на протязі тридцяти днів від дня його винесення до Вінницького апеляційного суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Головуючий суддя С.П. СУПЕРСОН