Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/981/25
Провадження № 2/650/1054/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року селище Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Хомик І.І.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Велика Олександрівка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Сільськогосподарської Агрофірми «ПРОГРЕС» про розірвання трудового договору,-

ВСТАНОВИВ:

17.02.2025 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до Сільськогосподарської Агрофірми «ПРОГРЕС» про розірвання трудового договору. Позовна заява мотивована тим, що 30 січня 2017 року між позивачем та Сільськогосподарською агрофірмою «Прогрес» (код за ) був укладений трудовий договір на невизначений термін про прийняття на посаду охоронця.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан.

У зв`язку з веденням бойових дій на території Херсонської області в лютому 2023 року позивач змушений був виїхати до м. Києва, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3244 - від 24.02.2023 року.

Через постійні обстріли міста свою трудову книжку позивач забрати не мав змоги (залишилася на підприємстві) та не зміг звільнитись в установленому законом порядку, оскільки підприємство опинилось на території не підконтрольній державі Україна, а зв`язок з керівництвом було втрачено.

Після переміщення з тимчасово окупованої території, позивач по теперішній час продовжує перебувати в трудових відносинах з підприємством, але з 25 лютого 2022 року фактично не виконує трудових обов`язків через неможливість прибути на робоче місце, у зв`язку з веденням бойових дій в м. Берислав та селі Тягинка Херсонської області, де знаходиться агрофірма.

На даний час у позивача виникла необхідність розірвати трудовий договір для того, щоб зробити перерахунок пенсійних виплат, ув зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить оголошення на веб-сайті «Судова влада».

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 30 січня 2017 року між позивачем та Сільськогосподарською агрофірмою «Прогрес» (код за ) був укладений трудовий договір на невизначений термін про прийняття на посаду охоронця. Факт укладення трудового договору підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу виданими Пенсійним фондом України за формою ОК-5 на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Згідно копії паспорту громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області 07.05.2009 року, зареєстроване місце проживання позивача знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан.

У зв`язку з веденням бойових дій на території Херсонської області в лютому 2023 року позивач виїхав до м. Києва, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3244 - від 24.02.2023 року, однак трудову книжку забрати не мав змоги та не зміг звільнитись в установленому законом порядку, оскільки підприємство опинилось на території не підконтрольній державі Україна, а зв`язок з керівництвом було втрачено.

Після переміщення з тимчасово окупованої території, позивач по теперішній час продовжує перебувати в трудових відносинах з підприємством, що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, але з 25 лютого 2022 року фактично не виконує трудових обов`язків через неможливість прибути на робоче місце, у зв`язку з веденням бойових дій в м. Берислав та селі Тягинка Херсонської області, де знаходиться агрофірма.

Відповідно до пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3 виданого 04.09.2008 року позивач є пенсіонером та не бажає у подальшому перебувати в трудових відносинах з Сільськогосподарською агрофірмою ПРОГРЕС (код за ).

На даний час у позивача виникла необхідність розірвати трудовий договір з метою перерахунку пенсійних виплат.

Відповідно до даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Сільськогосподарська агрофірма ПРОГРЕС (код за ) зареєстрована за адресою: Україна, 74330, Херсонська обл., Бериславський р-н, село Тягинка, БЕРИСЛАВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 1.

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, територія Тягинської сільської територіальної громади Херсонської з 27.02.2022 по 11.11.2022 рік була тимчасово окупована, та відповідно є зоною активних бойових дій.

Фактична неможливість продовження трудових відносин з відповідачем і саме існування трудового договору порушує право позивача на належний соціальний захист та перерахунку розміру пенсії.

У позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, оскільки заява позивача про звільнення за власним бажанням залишена без реагування.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що «визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації».

Згідно зі ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Згідно з положеннямист.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

У силу п.4 ч.1ст. 36 КзПП України пiдставами припинення трудового договору є розiрвання трудового договору з iнiцiативи працiвника (статтi38,39 КзПП України).

Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю- працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно до ч. 4.Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24. 10. 2008 р. - при вирішенні питання про те, чи є спір, що виник між господарським товариством та посадовими особами товариства, які входять до складу виконавчого органу товариства або наглядової ради товариства, трудовим чи корпоративним, судам необхідно керуватися положеннями глави XV Кодексу законів про працю України.

Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до вимог статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Так, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).

За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», від 21.04.2022 року №2220-ІХ, що набрав чинності 07.05.2022, передбачено спрощену процедуру набуття статусу безробітного, зокрема для осіб які перебувають на тимчасово окупованій території, які перебувають на території, на якій ведуться бойові дії, для внутрішньо переміщених осіб.

У пункті 5.2. Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення» для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про що повідомляються роботодавець, територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та територіальний орган ПФУ.

Частиною 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" встановлено, що внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 КЗпП у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними); територіальний орган ПФУ; територіальний орган Державної податкової служби".

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову позивача ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 43, 46 Конституції України, ст.16 ЦК України, ст. ст. 24, 36, 38, 232 КЗпП України, ст. ст. 28, 175, 177 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Сільськогосподарської Агрофірми «ПРОГРЕС» про розірвання трудового договору- задовольнити.

Розірвати трудовий договір між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Сільськогосподарською агрофірмою «Прогрес» () укладений 30.01.2017 року відповідно до ст.38 КЗпП України з 22.12.2024 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ірина ХОМИК