Справа № 515/423/25
Провадження № 2/515/656/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Олійника К. І.,

за участю:

секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,

при розгляді у підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку, виділення в натурі частини земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У березні 2025 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку, виділення в натурі частини земельної ділянки.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував на те, що ОСОБА_1 на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 вересня 2010 року по справі № 2-754/10 успадкувала 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №001422 виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 11 вересня 2012 року на ім`я ОСОБА_1 .

Іншу 1/2 частину вищезазначеної земельної ділянки прийняла у спадщину ОСОБА_4 (зазначено в додатку до державного акту).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 в місті Татарбунари Одеської області, після смерті останньої спадщину на 1/2 частину вищезазначеної земельної ділянки прийняв її чоловік ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 серпня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Монастирліу О.П.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 в місті Татарбунари, після смерті ОСОБА_5 , спадкоємцями є ОСОБА_2 на 2/3 частини (на її користь відмовився брат ОСОБА_6 ) та на 1/3 частину є її сестра (відповідач по справі) ОСОБА_3 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2019 року виданого Саратською районною державною конторою Одеської області, ОСОБА_2 прийняла у спадщину 2/3 частини від 1/2 частини (тобто 2/6 частини від загальної земельної ділянки) вищезазначеної земельної ділянки площею 4.4384 га, з кадастровим номером - :01:001:0431.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину від 1/2 частини земельної ділянки (тобто 1/6 частину від загальної площі) відповідачка по справу вже майже 7 років як не приймає у спадщину через особисті причини, та взагалі відмовляється цього робити. Отже 1/6 частина земельної ділянки є неприйнятою, тобто буквально зависла в повітрі, що перешкоджає позивачам по справі вільно володіти та розпоряджатись своєю частиною земельної ділянки.

У позивачів виникла необхідність розпорядитись своїми частками на власний розсуд, продати, передати в оренду, тощо, але без 1/6 частини яку має успадкувати відповідачка вони цього зробити не можуть. ОСОБА_3 постійно каже, що в неї нема коштів оплатити нотаріальні послуги та як їм відомо що остання має багато кредитних боргів.

Далі вони звернулись до ФОП ОСОБА_7 , щоб дізнатись як їм їхні частки перетворити на окремі об`єкти права власності. ФОП ОСОБА_7 пояснив що поділ земельної ділянки можливий лише в нотаріальному порядку (коли наявні власники всіх часток з належним чином оформленими правовстановлюючими документами та за наявності добровільної згоди) або в судовому порядку. Також ФОН ОСОБА_7 надав нам план поділу земельної ділянки, який позивачів влаштовує, та згідно якого ОСОБА_8 із земельної ділянки виділяється в натурі на місцевості, як окремий об`єкт права власності земельна ділянка площею 2,2192 га із земельної ділянки 4,4384 га, з кадастровим номером - :01:001:0431, ОСОБА_2 - 1,4795 га із зазначеної вище ділянки, та відповідачу залишається 0,7397 га із зазначеної земельної ділянки, тобто 1/6 частина, яку вона потім в перспективі успадкує.

Отже вільно позивачі не можуть розпоряджатись належним їм нерухомим майном, тому вимушені звернутись до суду для виділення їхніх часток в натурі.

Рух справи

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 01 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Витребувано від Саратської державної нотаріальної контори Одеської області засвідчену копію спадкової справи № 127/2019 року від 30 липня 2019 року до майна померлої ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 11 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Аргументи, доводи, клопотання учасників справи

Представник позивачів, адвокат Давиденко К. В., до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності довірителів. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

ОСОБА_3 не скористалася правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, у судове засідання не з`явилася, незважаючи на те, що була належним чином повідомлена про місце, день і час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).

Суд, зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.01.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27 січня 1987 року, виписаного російською мовою, батьками « ОСОБА_10 » є « ОСОБА_11 » та « ОСОБА_12 » (а.с.7).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Татарбунарським РВГУМВС України в Одеській області 28 грудня 2009 року та копії свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_4 від 10 жовтня 2009 року (а.с.4-6,8) підтверджується, що 10 жовтня 2009 року було укладено шлюб між позивачкою та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 97. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_14 ».

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 вересня 2010 року визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 право власності в рівних долях на земельну ділянку площею 4,44 га, що розташована на території Татарбунарської міської ради Одеської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 036239, виданого 09 березня 2004 року ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Додатковим рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 травня 2011 року визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,22 га та за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 2,22 га, що розташовані на території татарбунарської міської ради Одеської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №036239 виданого 09 березня 2004 року ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.17-18).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №001422, виданого 11.09.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01517, ОСОБА_1 (позивач) на праві власності належить земельна ділянка площею 4,4384 га у межах згідно з планом (у разі виникнення права спільної власності на земельну ділянку до акта додається список її співвласників), призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0431, що розташована на території Татарбунарської міської ради (за межами населеного пункту) (а.с.11).

Відповідно до Списку співвласників земельної ділянки, що є Додатком до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №001422 (а.с. 12), співвласниками вищевказаної земельної ділянки є: ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_4 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Татарбунари Одеської області померла ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації смертей 02 січня 2013 року зроблено відповідний актовий запис №1 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.27).

Відповідно до повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого Татарбунарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області 21.05.2019 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 01 жовтня 1981 року, виписаного російською мовою, батьками « ОСОБА_15 » є « ОСОБА_16 » та « ОСОБА_4 » (а.с.25).

Згідно копії паспорта гр. України серії НОМЕР_8 виданого Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 25 квітня 2002 року та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_9 від 02 березня 2002 року (а.с. 19-22, 26) підтверджується, що 02 березня 2002 року було укладено шлюб між позивачкою та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 13. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_18 ».

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОА № 007566 виданого державним нотаріусом Саратською державною нотаріальною конторою Одеської області Колісником Д. Ю. від 10 вересня 2015 р (а.с.29) вбачається, що ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яке складається з частки земельної ділянки, розташованої на території Татарбунарської міської ради (за межами населеного пункту) Одеської області, площею 4,4384 га, з них за земельними угіддями 4,4384 га рілля, у межах згідно з планом, належної спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Виданого ОСОБА_19 приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області 19 серпня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 1423, бланк серія НАВ № 835713 та зареєстрованого у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 серпня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 50, номер запису про право власності: 6719690, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0431 (а.с.29).

ОСОБА_2 є власником 2/6 частки земельної ділянки площею 4,4384 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :01:001:0431, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180443039 від 10.09.2019 р (а.с.32).

З спадкової справи №127/2019, яка була відкрита після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після його смерті на адресу Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області, з відповідними заявами про прийняття спадщини звернулися: донька ОСОБА_3 , донька ОСОБА_2 та син ОСОБА_6 , який відмовився від прийняття спадщини на користь останньої (а.с 53-144).

ОСОБА_3 зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину не отримувала (а.с. 67).

Мотивувальна частина

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

За змістом ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

На відміну від поділу спільної часткової власності, за якого власність припиняється для всіх її учасників, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Визначальним для виділу частки або поділу майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування цим майном, а розмір часток співвласників.

Чинним цивільним законодавством передбачено право особи, якій конкретно визначене майно належить на праві спільної часткової власності, на виділ саме його частки в натурі.

Згідно з частиною першою статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (частина перша, четверта статті 88 ЗК України).

Висновки за результатами розгляду справи

Установивши, що між сторонами виник спір щодо поділу земельної ділянки і в позасудовому порядку вирішити вказаний спір сторони не змогли, зважаючи на те, що відповідач уникає спілкування та не оформила за собою право власності на спадкове майно, суд дійшов висновку про можливість поділу (виділу в натурі) спірної земельної ділянки з урахуванням їх часток та припинення правового режиму спільної часткової власності.

Одночасно, суд роз`яснює, що ОСОБА_3 не позбавляється права на отримання у власність своєї частки земельної ділянки, площею 4,4384 га, з кадастровим номером :01:001:0431, що розташована на території Татарбунарської міської ради.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-81, 141, 206, 211, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, ст.ст.356, 361, 364 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку, виділення в натурі частини земельної ділянки, задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 4,4384 га, з кадастровим номером :01:001:0431, що розташована на території Татарбунарської міської ради.

Виділити ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , в натурі 3/6 частки земельної ділянки, площею 4,4384 га, що розташована на території Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:0431, що становить площу 2,2192 га, згідно плану поділу земельної ділянки, складеного ФОП ОСОБА_7 .

Виділити ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 , в натурі 2/6 частки земельної ділянки, площею 4,4384 га, що розташована на території Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:0431, що становить площу 1,4795 га згідно плану поділу земельної ділянки, складеного ФОП ОСОБА_7 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_10 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_11 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя К. І. Олійник