Справа № 128/2748/21
УХВАЛА

21.07.2025 м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

До провадження судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 24.08.2022 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними, справа №128/2748/21.

Ухвалою судді від 27.01.2025 заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. від розгляду вищевказаної цивільної справи, задоволено та відведено головуючу суддю Шевчук Л.П. від розгляду цивільної справи №128/2748/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 03.02.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

Крім цього, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.05.2025 заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючій судді Саєнко О.Б. від розгляду цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними, повернуто позивачу, оскільки визнано її зміст таким, як зловживання процесуальним правом позивача на її подачу.

19.06.2025 повторно на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід судді, в якій зазначив, що в ухвалі від 26.05.2025 суддя Саєнко О.Б. зловживаючи своїм службовим становищем на посаді судді за всіма ознаками вводить його в оману і одночасно зводить на нього наклеп (оскільки він є Українцем і має паспорт громадянина України, на відміну від відповідача з РФ та її хрещеного-росіянина - ІІН Лукашенка В.Б., який їй ці 2 договори дарування і посвідчував, як і вчиняв абсолютно усі інші «правочини» на її користь як своїй похресниці-улюблениці та землячці в період з 2019 по 2021р.), адже те, що зазначено в цій ухвалі не відповідає дійсності, що неприпустимо для судді такого рівня із таким великим стажем і досвідом, оскільки суддя Саєнко О.Б. досі попри все є неофіційною, але реальною Головою Вінницького районного суду Вінницької області, хоча номінальним підписантом і в.о. Голови даного суду числиться на папері суддя Бондаренко О.І.

Крім того для нього є незрозумілим чому суддя Саєнко О.Б.:одразу не повернула заяву позивача про свій відвід від 28.04.2025, а чекала цілий місяць, а також перед поверненням 26.05.2025 - через 1 місяць його заяви про відвід, не дала можливості будь-якій іншій судді з даного суду висловити свою думку щодо підтвердження наявності «інвективної лексики» у даній заяві, яка є надуманою. Можливо, інша суддя була б іншої думки і у разі відхилення, а не повернення, прочитавши його заяву про відвід судді Саєнко О.Б., не позбавила б його права на справедливий суд і задовольнила би дану заяву.

Також вказує, що суддя Саєнко О.Б. разом із колишнім та теперішнім чоловіком має пряме відношення до росії та тимчасово окупованої території, а тому він абсолютне переконаний в тому що суддя не може брати участь в розгляді цивільної справи.

Вважає, що в ході розгляду та детального аналізу неправомірної ухвали судді Саєнко О.Б. від 26.05.2025 виявилось, що насправді у нього, як позивача за правонаступництвом, жодних процесуальних прав немає, а є тільки зловживання процесуальними правами, є цілком обґрунтовані та достатні підстави вважати, що насправді процесуальними правами зловживає не він, а суддя Саєнко О.Б., яка з надуманих та виключно з суб`єктивних підстав, як зацікавлена суддя у винесенні злочинного Рішення на користь громадянки країни-агресора, яка є дружиною співробітника ФСБ РФ повернула його заяву про її відвід у даній справі.

Також вказує, що оскільки суддею Саєнко О.Б. 19.03.2025 був здійснений ряд незрозумілих для нього дій, причому дуже схожих з діями її попередниць, які ставлять під сумнів честь та чідність судді в розумінні взагалі інституту суддівства як такого та керуючись п.3,4,5, частини 1 ст.36 ЦПК, а також Ухвалою Великої Палати Верховного Суду України від 04.02.2020р. у справі за №908/137/18, в якій було задоволено клопотання одного з Позивачів про відвід судді-доповідача за суб`єктивним критерієм, вважає, що суддя Саєнко О.Б. не може брати участь у подальшому розгляді даної справи і тому він, як позивач за правонаступництвом, заявляє їй відвід.

Зазначає, що інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Самовідвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Тому просить суд задовольнити заяву про відвід судді Саєнко О.Б. у справі за №128/2748/21 та провести новий авторозподіл даної справи між суддями цивільної юрисдикції, а також в жодному разі не розцінювати дану заяву як втручання у діяльність суду чи тиск на суд, а також як його особисту недовіру до судді Саєнко О.Б., у якої наразі знаходиться на розгляді справа за №128/2748/21.

Суд, у порядку ч.8 ст.40 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання про відвід судді вирішити без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву позивача про відвід судді, оглянувши матеріали цивільної справи №128/2748/21, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що заява позивача про відвід судді Саєнко О.Б. підлягає задоволенню виходячи з такого.

Статтею 36 ЦПК України визначено перелік підстав для відводу судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, однією з підстав для відводу судді є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини .

Так, стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

У справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Таким чином, на основі зазначеного вище можна зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу під час об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості, є, наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу («Сандер проти Сполученого Королівства»); нереагування судді на расистські висловлювання присяжних («Ремлі проти Франції») тощо. Так, у рішенні у справі «Бушемі проти Італії» було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Підставою заявлення позивачем відводу судді Саєнко О.Б., згідно із заявою є сумніви у позивача в неупередженості судді та об`єктивності майбутнього судового рішення у даній справі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Таким чином, хоча суддя ані прямо, ані опосередковано не заінтересована в результаті розгляду даного позову, а також є неупередженою, однак для забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, розгляд справи поза будь - яким сумнівом як для нього, інших учасників справи, так і для стороннього спостерігача щодо об`єктивності та неупередженості складу суду; з метою недопущення сумнівів у об`єктивності майбутнього судового рішення у даній справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вказаної заяви про відвід судді.

За таких обставин суд вважає за необхідне передати матеріали цивільної справи до канцелярії Вінницького районного суду Вінницької області для визначення іншого судді, у порядку встановленому ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.36, 40-41 ЦПК України, суддя-

УХВАЛИЛА:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючий судді у даній цивільній справі, - задовольнити.

Відвести головуючу суддю Саєнко Олену Борисівну від розгляду цивільної справи №128/2748/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання договорів дарування недійсними».

Матеріали цивільної справи передати для визначення іншого судді в порядку, встановленому статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Олена САЄНКО