Справа №705/637/25
2/705/1493/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Душина О.В.

при секретарі Луценко А.В.;

за участю:

представника позивача Кушнеренко Т.В.,

відповідача не з`явилась,

представника третьої особи не з`явився,

представника третьої особи не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради (пл. Соборності, 1, м. Умань, Черкаська область, ), Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

1. Короткий зміст заявлених вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, в якому просить: встановити факт самостійного (одноосібного) виховання та утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що з 15.11.2003 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі. Сторони мають спільну дитину, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2015 року сторони разом не проживають та не спілкуються. Неповнолітній син ОСОБА_4 від цього часу проживає разом з батьком. Батько повністю взяв на себе матеріальне утримання дитини та самостійно виховує сина, мати не приймає участі ні у вихованні ні у утриманні дитини з 2015 року, з сином спікувалася рідко, фактично переїхала проживати на Гайворонської територіальної громади Голованіського району Кіровоградської області. Фактично мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, будь які теплі стосунки між матір`ю та дитиною відсутні.

На даний час батько дитини мобілізований 09 листопада 2024 року до лав Національної гвардії України та на даний час проходить службу у військовій частині НОМЕР_3 та дитина фактично залишилася без батьківського піклування та на даний час проживає з бабусею ОСОБА_5 (матір`ю позивача) в АДРЕСА_1 , а тому батько звертається з даним позовом, з метою відновлення прав дитини.

2. Процесуальні дії у справі, заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 травня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Т.В. в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 на призначене судове засідання не з?явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалу про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками відповідачу направлено на адресу зареєстрованого проживання. Конверти повертались з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст. 128 ЦІК України є належним повідомленням. Також виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на сайті суду.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник третьої особи військової частини НОМЕР_3 в судове засідання не з`явився, попередньо до суду надіслав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Т.В. підтримала вимоги позовної заяви та просила їх задовольнити.

3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 15.11.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 15.11.2003 року серії НОМЕР_5 .

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що зазначено у свідоцтві про народження від 08.06.2010 року, серії НОМЕР_6 .

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 09.12.2024 за адресою: АДРЕСА_4 .

З 2015 року позивач та відповідач разом не проживають та не спілкуються, відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі Уманського міськрайонного суду Черкаської області позивач звернувся до відповідачки з позовом про розірвання шлюбу.

Відповідно до копії характеристики на учня 9-А класу Уманської гімназії № 4, вихованням займається батько, ОСОБА_1 , та бабуся, ОСОБА_5 . Протягом цього часу, мати ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , зовсім не доклала зусиль в процес виховання та навчання свого сина.

Крім, того 09 листопада 2024 року ОСОБА_1 мобілізований до лав Національної гвардії України та на даний час проходить службу у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою № 12028 від 30.11.2024 року, дитина фактично залишилася без батьківського піклування та на даний час проживає з бабусею ОСОБА_5 (матір`ю позивача) в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у тому числі, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Закон не передбачає обов`язку підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні шляхом встановлення юридичного факту в судовому порядку. Натомість, такий факт може бути встановлений та підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

За змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини першої статті 164 СК України. Тобто, встановлення окремим судовим рішенням юридичного факту, який згодом може бути використаний під час вирішення спору про право матеріальне, в даному випаду, при позбавленні батьківських прав, є недопустимим та суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини (п. 51 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22).

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів(дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

На підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем надана Характеристика, складена директором Уманської гімназії № 4, в якій зазначається, що за час навчання вихованням дитини займається батько та бабуся.

Cуд констатує, що факт проживання одного з батьків окремо не підтверджує безумовно факт самостійного виховання та утримання, оскільки проживання матері окремо від сина не впливає на обсяг її обов`язків.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказав, що мати дитини відповідачка, спілкується з дитинною рідко, не бере участь в його утриманні.

Дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження цього факту, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду не знайшов підтвердження факт, на якому наголошував позивач, що відповідачка не спілкується з сином та не бере участь в його утриманні.

Так, за характеристикою з місця навчання дитини лише підтверджують ту обставину, що батько, з яким мешкає дитина, безпосередньо спілкується з, вчителями. Однак, відсутність спілкування матері з вчителями, не свідчить про її необізнаність щодо навчання її сина.

Крім, того в ході розгляду справи, свідки, які були допитані в судовому засіданні вказали, що вихованням та утриманням дитини займається не тільки батько, а й бабуся та дідусь.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказав, що є дідусем ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_1 , зазначив, що з 2015 року мати онука не виховує та не утримує сина, з того часу його онук проживає разом з дідусем, бабусею та батьком. ОСОБА_2 кошти синові дає зрідка, спілкується з сином також зрідка. В школу онука водив він, на батьківські збори також ходив він, мати онука на батьківські збори не ходила. Іінколи мати онука водила його в садочок. Ще з садочку свідок ОСОБА_7 та його дружина опікувалися хлопчиком, оскільки їх син працював вахтовим методом по різним містах України та більшу частину був не в дома, тому в більшості часу онук проживав разом з бабусею та дідусем. Утримують та виховують онука свідок ОСОБА_7 разом з дружиною та позивачем.

Свідок ОСОБА_5 , вказала, що є бабусею онука ОСОБА_4 , онука виховують та утримують разом з чоловіком та позивачем.

Свідок ОСОБА_8 в судому засіданні, вказала, що 7 років знає позивача, оскільки проживає в будинку, де проживать разом хлопчик, його батько, бабуся та дідусь, зазначила, що хлопчика виховує бабуся та дідусь, а батько приїздить, бо працює вахтовим методом.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні, вказала, що разом із ОСОБА_5 працювала, їй відомо, що до 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх син проживали разом, у 2015 році мати ОСОБА_6 кудись зникла і після того хлопчик разом з батьком переїхали жити до бабусі та дідуся, знає, що хлопчика утримує та виховує батько, бабуся та дідусь.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні, вказала, що є вчителем ОСОБА_11 гімназії № 4, де навчається ОСОБА_4 , знає родину хлопчика з 2014 року, в школу приводять та ходять на збори бабуся та дідусь, їй відомо, що ОСОБА_4 утримує бабуся та дідусь, маму хлопчика бачила декілька разів, зі слів бабусі мати з сином не спілкуються.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні, вказала, що працювала вихователем в садочку в який ходив ОСОБА_4 , сім`ю ОСОБА_13 знає з 2014 року, їй відомо, що виховання дитини виконує батько, бабуся та дідусь, спочатку в садочок приводила хлопчика мама, а потім в садочок водив хлопчика батько, після того матері хлопчика вона не бачила.

Отже, зазначені докази не містять підтвердження факту самостійного утримання та виховання дитини лише батьком, а можуть лише свідчити про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, що може бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Як вже зазначалося, що для підтвердження самостійного виховання дитини батьком (матері) необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.

Втім, суд не встановив існування (настання) обставин, які б могли свідчити про обмеження або припинення певного обсягу прав матері стосовно дитини.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що відповідачка позбавлена батьківських прав відносно дитини, а також відсутні інші докази, що відповідачка не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини може мати негативні наслідки матері дитини - оскільки ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Так, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом.

З врахуванням викладеного вище, виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, дослідивши докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності у взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов є не обґрунтованим, тому у задоволенні позову слід відмовити.

4. Розподіл судових витрат.

Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, а тому понесені позивачем судові витрати не підлягають до відшкодування відповідачем.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 263-265, 273, 351, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради (пл. Соборності, 1, м. Умань, Черкаська область, ), Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Повне рішення складено 25 липня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради (пл. Соборності, 1, м. Умань, Черкаська область, );

Третя особа: Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О.В. Душин