ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року

м. Київ

справа № 645/3063/19

провадження № 61-13424св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А, Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2024 рокув складі колегії суддів: Бурлака І. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,

Історія справи

Короткий зміст скарги

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась скаргою на дії приватного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д. В. (далі - приватний виконавець Кудряшов Д. В.).

Скарга мотивована тим, що вона є боржником відповідно до виконавчого листа Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року № 645/3063/19 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 199 371,83 грн.

27 червня 2023 року її родичі виявили в поштовій скриньці конверт з повідомленням про результати оцінки майна, який датований 23 червня 2023 року, яке надіслано приватним виконавцем Кудряшовим Д. В.

З указаного повідомлення приватного виконавця вона дізналась про постанову про опис та арешт майна боржника від 17 травня 2023 року № 71867125 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 і про звіт про оцінку майна від 17 червня 2023 року. Копії вказаних документів виконавцем їй не направлялись.

Аналогічні дії щодо опису та арешту майна боржника раніше вже проводились в межах попереднього виконавчого провадження № НОМЕР_2 державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кошелєвою О. С. (далі - державний виконавець Кошелєва О. С.). Так, у 2021 році виконавець описала, арештувала, вилучила і передала на зберігання до Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») майно (жіночі сумки), вилучене з приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , яке вона орендувала, без дозволу суду на проникнення до приміщення, а також без дозволу від неї як орендаря чи від власника. Крім того, державним виконавцем вилучено майно, яке їй не належало, адже вона лише реалізовувала його як товар в магазині, а власницею була постачальниця - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 . На такі дії державного виконавця подано скаргу, яку не розглянуто. Майно після вилучення зберігається у ДП «Сетам».

Це ж саме майно описав та наклав арешт постановою від 17 травня 2023 року приватний виконавець Кудряшов Д. В. Подальші дії приватного виконавця із цим майном, а саме його повторний опис та арешт, є протиправними, оскільки приватний виконавець отримав доступ до майна, що перебувало на збереженні, невідомим шляхом.

19 квітня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 прийнята постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, якою припинено арешт майна боржника. Отже, на момент здійснення опису та накладення арешту на майно 17 травня 2023 року приватним виконавцем Кудряшовим Д. В. спірне майно незаконно утримувалось в ДП «Сетам», представники якого не мали права зберігати, передавати, надавати доступ, розпоряджатись майном (жіночі сумки), в тому числі не мали права надавати доступ до цього майна приватному виконавцю Кудряшову Д. В.

Попередня постанова про опис та накладення арешту майна від 30 листопада 2021 року, складена державним виконавцем Кошелєвою О. С., була чинною. До того ж, майно початково вилучено незаконно, без дозволу суду на проникнення до приміщення й воно (майно) не є її власністю. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення та не пізніше як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження, проте воно вилучено ще 30 листопада 2021 року. Після повторного опису та повторного накладення арешту на майно постановою від 17 травня 2023 року приватний виконавець Кудряшов Д. В. не надав їй копію цієї постанови, а також копію постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

Постанова приватного виконавця про залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання винесена з недотриманням десятиденного строку, наданого законом для досягнення сторонами виконавчого провадження згоди щодо вартості майна. Крім того, у грудні 2021 року вона письмово повідомляла державного виконавця Кошелєву О. С. про визначену боржником вартість майна, вилученого 30 листопада 2021 року, та надавала документи на підтвердження вартості цього майна. Така вартість відрізняється від вартості майна в звіті про оцінку майна, а приватним виконавцем не проведено рецензування звіту про оцінку майна.

Приватний виконавець Кудряшов Д. В. мав повідомити її про результати визначення вартості чи оцінки майна не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. Проте повідомлення про результати оцінки майна датоване 23 червня 2023 року, а звіт про оцінку майна - 17 червня 2023 року.

Будь-яких інших документів, окрім повідомлення про результати оцінки майна у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 приватний виконавець на її адресу не направляв.

ОСОБА_1 просила:

зупинити реалізацію майна, фактично вилученого 30 листопада 2021 року у неї за адресою: АДРЕСА_1 державним виконавцем Кошелєвою О. С. відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 листопада 2021 року, а також того ж самого майна відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника від 17 травня 2023 року № 71867125 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1;

визнати дії приватного виконавця Кудряшова Д. В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 у частині винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_5 для проведення оцінки майна у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 незаконними та скасувати постанову;

визнати результати звіту про оцінку майна від 17 червня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 недійсними;

визнати дії приватного виконавця Кудряшова Д. В. у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 у частині винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 17 травня 2023 року № 71867125 неправомірними;

постанову приватного виконавця Кудряшова Д. В. у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 про опис та арешт майна боржника від 17 травня 2023 року № 71867125 скасувати;

вилучене майно повернути боржнику ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 травня 2024 року скаргу боржника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця задоволено.

Зупинено реалізацію майна боржника, фактично вилученого 30 листопада 2021 року в боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , державним виконавцем Кошелєвою О. С. відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 листопада 2021 року, а також того ж самого майна відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника від 17 травня 2023 року № 71867125 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 до набрання рішення у цій справі законної сили.

Визнано дії приватного виконавця Кудряшова Д. В. у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 у частині винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_5 для проведення оцінки майна у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та в частині винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 17 травня 2023 року № 71867125 неправомірними.

Постанову приватного виконавця Кудряшова Д. В. у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_5 для проведення оцінки майна від 18 травня 2023 року скасовано.

Визнано результати звіту про оцінку майна від 17 червня 2023 року № 14/23 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 недійсними.

Постанову приватного виконавця Кудряшова Д. В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 про опис та арешт майна боржника від 17 травня 2023 року № 71867125 скасовано.

Суд першої інстанції виходив з того, що:

приватним виконавцем, в порушення законодавства, без підтвердження належності майна боржнику здійснено опис та арешт майна, яке належить іншій особі, а тому дії приватного виконавця Кудряшова Д. В. щодо арешту майна та призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, є незаконними;

майно безпідставно перебувало у ДП «Сетам», тому приватний виконавець повинен був звертатись до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи;

результати звіту про оцінку майна є недійсними, адже оцінювачем не проводився огляд майна;

вимоги щодо зупинення реалізації арештованого майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 травня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, який у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця відмовлено.

Апеляційний суд виходив з того, що:

постанова приватного виконавця Кудряшова Д. В. від 17 травня 2023 року про опис та арешт майна прийнята відповідно до закону, а він діяв в межах своїх повноважень. ОСОБА_1 не довела порушення її майнових прав у зв`язку з прийняттям вказаної постанови. Тому суд апеляційної не вбачав підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 щодо скасування вказаної постанови, визнання дій приватного виконавця з опису та арешту майна неправомірними та повернення майна. Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги скарги ОСОБА_1 в цій частині, фактично надав оцінку діям оцінювача, а не діям приватного виконавця, тоді як у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна;

оскільки ОСОБА_1 не довела, що дії та рішення приватного виконавця Кудряшова Д. В. щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності вчинені з порушенням норм Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), не спростувала відомості, що містяться у звіті про оцінку майна, підстав для задоволення вимог її скарги немає;

оскільки вимоги боржниці про зупинення реалізації арештованого майна по суті є заявою про вжиття заходів забезпечення позову, які не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця, у задоволенні вимоги ОСОБА_1 слід відмовити.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга з урахуванням її уточнення мотивована тим, що:

суд апеляційної інстанції проігнорував доводи скаржника у первинній скарзі, у запереченні на апеляційну скаргу, висновки, які викладені в ухвалі Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року в справі № 645/3063/19 та не спростував висновки суду першої інстанції;

суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, а саме: постанову від 19 квітня 2023 року, прийняту в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 старшим державним виконавцем Колісником К. В, якою виконавчий лист від 25 серпня 2020 року № 645/3063/19 повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Суд першої інстанції дослідив цей доказ та надав йому правильну оцінку;

апеляційний суд не застосував норми закону, який підлягав застосуванню, зокрема частину першу статті 58 Закону № 1404-VIII. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зберігач, якому передано майно на зберігання (ДП «Сетам») має право зберігати тільки майно, на яке накладено арешт, та лише на підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника. Оскільки відповідно до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 19 квітня 2023 року припинено чинність арешту майна боржника ОСОБА_1 і скасовані інші заходи примусового виконання рішення, то на момент здійснення опису та накладення арешту на майно 17 травня 2023 року приватним виконавцем Кудряшовим Д. В. спірне майно незаконно утримувалось в Харківській філії ДП «Сетам», яке не мало право надавати до цього майна доступ для опису;

суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок, що приватний виконавець Кудряшов Д. В. законно провів опис майна та наклав на нього арешт, а будь-яких процесуальних порушень з боку приватного виконавця не встановлено, не навівши жодних обґрунтувань такого висновку. Крім того, суд помилково зазначив, що майно продовжувало перебувати у приміщенні ДП «Сетам», а боржник не вживала будь-яких дій щодо його повернення, адже вона не знала про зняття арешту ще 19 квітня 2023 року. Водночас про зняття арешту з вилученого майна знав приватний виконавець Кудряшов Д. В. Такі дії апеляційного суду призвели до ухвалення незаконної постанови та скасування законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції;

помилковим є висновок апеляційного суду про те, що нібито скаржник визнала те, що описане та арештоване виконавцем майно їй не належить, перебувало у неї лише на реалізації як товар, та за договором поставки до моменту реалізації є власністю постачальника - ФОП ОСОБА_4 , а тому відсутні підстави вважати, що майнові права чи інтереси ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні порушені та підлягають захисту. Суд визнав вилучене майно таким, що належить скаржнику, проте використав помилкові аргументи для обґрунтування незаконної постанови. Спірне майно отримувалось скаржником для реалізації, після неповернення нею майна у зв`язку із його вилученням вона сплатила за нього, як і за будь-який інший товар ФОП ОСОБА_4 . Остання самостійно не зверталась до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту, адже це не її майно. Таким чином, вилучене майно є власністю скаржника;

скаржник є боржником на підставі виконавчого листа Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року № 645/3063/19 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 199 371,83 грн. Приватний виконавець Кудряшов Д. В. склав постанову про опис та арешт майна боржника від 17 травня 2023 року № 71867125 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Аналогічні дії щодо опису та арешту майна боржника раніше вже проводились в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 державним виконавцем Кошелєвою О. С. Це ж саме майно описав та наклав арешт в постанові від 17 травня 2023 року приватний виконавець Кудряшов Д. В., яке раніше державним виконавцем було передано на зберігання до Харківської філії ДП «Сетам»;

первинне виконавче провадження № НОМЕР_2 постановою від 18 січня 2022 року передано з Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Надалі у Немишлянському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 19 квітня 2023 року. Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 19 квітня 2023 року підтверджує, що на момент здійснення опису та накладення арешту на майно приватним виконавцем Кудряшовим Д. В., зазначене майно незаконно утримувалось в Харківській філії ДП «Сетам», так як в постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 19 квітня 2023 року припинено чинність арешту майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Приватний виконавець Кудряшов Д. В. володів відповідною інформацією. Тобто, арешт з майна (жіночі сумки) боржника було припинено 19 квітня 2023 року, але майно боржнику фактично не повернуто і незаконно утримувалось, без накладеного арешту в ДП «Сетам» чи іншої передбаченої законом підстави, тому представники ДП «Сетам» не мали ніякого права станом 17 травня 2023 року зберігати, передавати, надавати доступ, розпоряджатись майном боржника, в тому числі надавати доступ до нього приватному виконавцю Кудряшову Д. В. Таким чином, приватний виконавець Кудряшов Д. В. у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 незаконно 17 травня 2023 року отримав доступ до майна боржника й протиправно здійснив опис та арешт її майна, про що склав відповідну постанову. Ці порушення є істотними та суттєво порушують права боржника, усі дії з цим майном після вказаної дати є «плодами отруйного дерева», тобто незаконними;

вперше державний виконавець Кошелєва О. С. незаконно, без вмотивованого рішення суду, проникла до приміщення магазину, описала і вилучила майно, тобто її дії є незаконними. Крім того, державним виконавцем Кошелєвою О. С. при незаконному проникненні до приміщення та вилученні майна, всупереч нормам законодавства, без підтвердження належності майна боржнику, здійснено опис та арешт майна іншої особи. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року в справі № 645/3063/19 визнано неправомірними дії державного виконавця Кошелєвої О. С. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 листопада 2021 року, а постанову державного виконавця Кошелєвої О. С. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 листопада 2021 року скасовано. Спірне майно фактично незаконно вилучено та передано директору Харківської філії ДП «Сетам», де і зберігалось, після скасування арешту майна у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 не повернуто особі, у якої воно вилучалось, надалі незаконно утримувалось в ДП «Сетам» і до нього протиправно забезпечено доступ приватному виконавцю Кудряшову Д. В. Подальші дії приватного виконавця Кудряшова Д. В. із цим майном також є протиправними, оскільки майно вилучено незаконно. Зокрема здійснення приватним виконавцем Кудряшовим Д. В. повторного опису та арешту майна постановою від 17 травня 2023 року є протиправним, що підтверджується висновками, викладеними в ухвалі Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року в справі № 645/3063/19 стосовно оскарження попередньої постанови про опис та арешт майна;

приватний виконавець Кудряшов Д. В. порушив норми статті 13 Закону № 1404-VIII щодо строків накладення арешту на майно, оскільки стягувач ОСОБА_2 , який є ініціатором початку виконавчого провадження, із часу вилучення майна (30 листопада 2021 року) знав, що майно вилучено, описано і на нього накладено арешт, а також де саме воно перебуває;

після повторного опису та повторного накладення арешту на майно всупереч нормам Закону № 1404-VIII приватний виконавець Кудряшов Д. В. не надав копію боржнику ОСОБА_1 копію відповідної постанови, а також копію постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності. Такі дії позбавили боржника можливості вчасно звернутись до суду із скаргою на дії приватного виконавця. Крім того, приватний виконавець не повідомив її про результати визначення вартості чи оцінки майна у строк, визначений частиною п`ятою статті 57 Закону № 1404-VIII, оскільки повідомлення про результати оцінки майна датоване 23 червня 2023 року, а звіт про оцінку майна - 17 червня 2023 року.

ОСОБА_1 надавала державному виконавцю Кошелєвій О. С. підтвердження вартості майна, і така відрізняється від вартості майна в звіті про оцінку майна, а приватним виконавцем не проведено рецензування звіту про оцінку майна. У Законі № 1404-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено такої процедури як рецензування звіту про оцінку майна, проте експерт керується ще й нормами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 № 1440. Тому для усунення суперечностей щодо вартості майна приватному виконавцю необхідно було призначити рецензування звіту оцінки майна;

незважаючи на норми статті 40 Закону № 1404-VIII боржник ОСОБА_1 та ймовірно зберігач ДП «Сетам» не були повідомлені про зняття арешту із майна;

документи у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 приватним виконавцем на адресу боржника не направлялось, крім повідомлення про результати оцінки майна від 23 червня 2023 року, отримане 27 червня 2023 року, чим порушено права боржника.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків. Особа, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року указані недоліки усунула.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, відкрито касаційне провадження у справі № 645/3063/19 та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У січні 2025 року матеріали справи № 645/3063/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії суддів у кількості п`яти суддів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 09 грудня 2024 року зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року в справі № 645/3063/19 стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість згідно з договором суборенди приміщення в розмірі 228 341,83 грн, що складається з трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 28 970,00 грн та інфляційного збільшення боргу у розмірі 199 371,83 грн. На виконання цього судового рішення суд видав виконавчий лист від 25 серпня 2020 року № 645/3063/19.

30 вересня 2020 року на підставі цього виконавчого листа відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 із примусового виконання вказаного виконавчого листа.

21 вересня 2021 року виконавче провадження № НОМЕР_2 передано із Основянсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

У той час ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність та орендувала магазин за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення якого належить іншій особі.

ОСОБА_1 уклала договір поставки товару від 30 червня 2021 року, згідно з умовами якого ФОП ОСОБА_4 поставляла їй товар для реалізації. За умовами договору майно є власністю фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до моменту його продажу (реалізації).

30 листопада 2021 року державний виконавець Кошелєва О. С. без рішення суду проникла до приміщення вказаного магазину, де здійснила опис майна, про що складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Майно передано на зберігання до ДП «Сетам».

18 січня 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_2 передано з Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Постановою старшого державного виконавця Колісникова К. В. від 19 квітня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 виконавчий лист № 645/3063/19, виданий 25 серпня 2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова, повернено стягувачу за його заявою. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Надалі, 19 квітня 2023 року, стягувач ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця Кудряшова Д. В.

20 квітня 2023 року приватним виконавцем Кудряшовим Д. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 із примусового виконання виконавчого листа № 645/3063/19, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 25 серпня 2020 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 228 341,83 грн.

Того ж дня в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 приватним виконавцем Кудряшовим Д. В. винесено постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної суми винагороди.

25 квітня 2023 року приватним виконавцем Кудряшовим Д. В. на адресу директора Харківської філії ДП «Сетам» направлено запит-вимогу приватного виконавця про надання інформації щодо майна боржника ФОП ОСОБА_1 , яке передано на відповідальне зберігання в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2.

17 травня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 приватним виконавцем Кудряшовим Д. В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 (жіночі сумки) та призначено відповідальним зберігачем представника за довіреністю ДП «Сетам» ОСОБА_6

18 травня 2023 року до приватного виконавця надійшла заява стягувача ОСОБА_2 , у якій він повідомляв, що він і боржник не досягли згоди щодо вартості арештованого майна, в зв`язку з чим просив призначити суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для визначення вартості арештованого майна.

18 травня 2023 року приватний виконавець Кудряшов Д. В. виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_5

17 червня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 надано звіт № 14/23 про оцінку майна, згідно з яким ринкова вартість рухомого майна, а саме: товарів за 120 позиціями, що визначена для реалізації на електронних торгах становить 95 216,00 грн без урахування ПДВ.

23 червня 2023 року приватний виконавець Кудряшов Д. В. надіслав рекомендованим листом боржнику ОСОБА_1 на адресу, визначену в виконавчому листі, повідомлення про результати проведеної оцінки арештованого майна, яке отримано нею 27 червня 2023 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року в справі № 645/3063/19, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, скаргу ОСОБА_7 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Кошелєва О. С. задоволено. Визнано дії державного виконавця Кошелєвої О. С. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 листопада 2021 року неправомірними. Постанову державного виконавця Кошелєвої О. С. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 листопада 2021 року скасовано. Під час розгляду вказаної скарги суди встановили, що дії державного виконавця щодо опису та арешту майна є незаконними, адже державний виконавець проникла до приміщення магазину без вмотивованого рішення суду на примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, порушивши вимоги закону. Крім того, державний виконавець всупереч норм законодавства, без підтвердження належності майна боржнику, здійснила опис та арешт майна, яке належить іншій особі.

Позиція Верховного Суду

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до статті 447 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на час розгляду справи судами) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина третя статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19), від 30 травня 2024 року в справі № 365/74/16-ц (провадження № 61-11358св23)).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Зазначена норма є спеціальною, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень у особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи і у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року в справі № 754/11116/22 (провадження № 61-14490св23)).

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (див. пункт 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19)).

Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)).

У разі, якщо опис та арешт майна проводився виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (див. постанови Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22 (провадження № 61-11005св22), від 30 листопада 2023 року у справі № 459/2046/20 (провадження № 61-18675св21)).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2025 року в справі № 362/643/21 (провадження № 61-17810св23)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

суд першої інстанції, задовольняючи скаргу, зробив висновок, що приватним виконавцем, в порушення законодавства, без підтвердження належності майна боржнику здійснено опис та арешт майна, яке належить іншій особі, а тому дії приватного виконавця Кудряшова Д. В. щодо арешту майна та призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, є незаконними. Майно безпідставно перебувало у ДП «Сетам», тому приватний виконавець повинен був звертатись до суду з поданням про надання дозволу про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи. Крім того, результати звіту про оцінку майна є недійсними, адже оцінювачем не проводився огляд майна;

апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, дійшов висновку, що постанова приватного виконавця Кудряшова Д. В. від 17 травня 2023 року про опис та арешт майна прийнята відповідно до закону, а він діяв в межах своїх повноважень. ОСОБА_1 не довела порушення її майнових прав у зв`язку з прийняттям вказаної постанови. Тому суд апеляційної не вбачав підстав для задоволення вимог скарги щодо скасування вказаної постанови, визнання дій приватного виконавця з опису та арешту майна неправомірними та повернення майна. Оскільки ОСОБА_1 не довела, що дії та рішення приватного виконавця Кудряшова Д. В. щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності вчинені з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», не спростувала відомості, що містяться у звіті про оцінку майна, підстав для задоволення вимог її скарги немає;

суди встановили, що 17 травня 2023 року приватний виконавець Кудряшов Д. В. описав та арештував майно, яке перебувало у ДП «Сетам» як вилучене у боржниці ОСОБА_1 при здійсненні виконавчих дій державним виконавцем Кошелєвою О. С. 30 листопада 2021 року. На час проведення приватним виконавцем виконавчих дій щодо опису та арешту майна воно перебувало на зберіганні у приміщенні ДП «Сетам», яким було надано доступ до майна;

ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року в справі № 645/3063/19, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, скаргу ОСОБА_7 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Кошелєва О. С. задоволено. Визнано дії державного виконавця Кошелєвої О. С. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 листопада 2021 року неправомірними. Постанову державного виконавця Кошелєвої О. С. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 листопада 2021 року скасовано. Під час розгляду вказаної скарги суди зробили висновок, що дії державного виконавця щодо опису та арешту майна є незаконними, адже державний виконавець проникла до приміщення магазину без вмотивованого рішення суду на примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, порушивши вимоги закону. Крім того, державний виконавець всупереч нормам законодавства, без підтвердження належності майна боржнику, здійснила опис та арешт майна, яке належить іншій особі. Так, суди встановили, що боржник здійснює підприємницьку діяльність, при цьому орендує магазин за адресою: АДРЕСА_1 . Приміщення магазину за вказаною адресою належить іншій особі, яка не має жодного відношення до виконавчого провадження. Боржник уклала договір поставки товару від 30 червня 2021 року, згідно з умовами якого ФОП ОСОБА_4 поставляє товар ФОП ОСОБА_1 для реалізації. Крім того, відповідно до умов цього договору, майно є власністю ФОП ОСОБА_4 до моменту його продажу (реалізації). Тобто майже весь товар, що перебуває в приміщенні магазину за вказаною адресою, не є власністю боржника, а є власністю іншої особи. Це рішення набрало законної сили та є преюдиційним щодо питання належності майна ФОП ОСОБА_4 (права власності на нього);

у скарзі на дії приватного виконавця та у заяві від 14 грудня 2021 року на ім`я керівника органу державної виконавчої служби про повернення майна представник ОСОБА_1 також зазначав, що описане та арештоване виконавцем майно їй не належить, перебувало у неї лише на реалізації як товар, а власником спірного майна є ФОП ОСОБА_4 (т.1, а.с. 8, 28-29);

у письмових поясненнях та в апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_2 наголошував, що звертаючись до органу державної виконавчої служби із заявою про повернення майна, боржник додала до заяви копію акта від 01 жовтня 2021 року приймання-передачі до договору постачання товару на реалізацію від 30 червня 2021 року, підписаний між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 . Проте стягувач вважав цей документ підробленим та таким, що містить завідомо неправдиву інформацію, який надано з метою ухилення боржника від виконання рішення суду (т. 1, а.с. 166-168, т.2. а.с.2-3);

у відзиві на апеляційну скаргу представник боржника наголошував, що заперечує проти апеляційної скарги з підстав, що вказані у скарзі на дії державного виконавця. Інших аргументів, зокрема набуття боржником права власності на спірне майно, не наводив (т.2, а.с. 32-34);

у касаційній скарзі ОСОБА_1 наголошувала про те, що вона є власником спірного майна, адже придбала його, а відповідні висновки апеляційного суду щодо відсутності її права власності на спірне майно є помилковими. Проте жодних доказів на підтвердження цих обставин судам першої та апеляційної інстанції надано не було;

таким чином, з урахуванням преюдиційних обставин, які установлені ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2023 року в справі № 645/3063/19, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, а також не спростування цих обставин під час розгляду скарги на дії приватного виконавця у межах цієї справи, є підстави для висновку, що спірне майно належить не боржнику, а ФОП ОСОБА_4 ;

завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим;

оскільки ОСОБА_1 при розгляді її скарги не надала належних доказів, що саме вона є власником спірного майна, відсутні підстави для висновку про наявність порушеного права боржника, що є самостійною підставою відмови у задоволенні її скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Отже, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для відмови ОСОБА_1 у задоволенні її в зв`язку із відсутністю порушеного права. Проте апеляційний суд також помилково аналізував правомірність дій приватного виконавця щодо проведення опису та арешту, винесення відповідної постанови, а також призначення суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки майна у виконавчому провадженні, оскільки відсутність порушеного права боржника є самостійною підставою відмови у задоволенні скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Тому постанову апеляційного суду слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції частково ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що:

касаційну скаргу слід задовольнити частково;

постанову апеляційного суду змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2024 рокузмінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко