Провадження № 2/127/6121/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М. ,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці в загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 23 вересня 2024 року з її карткового рахунку № НОМЕР_1 невстановленими особами було неправомірно списано кошти в розмірі 19899 грн для придбання мобільного телефону. Зазначена подія відбулася у м. Миколаїв, тоді як позивач зареєстрована та проживає у м. Вінниці. Про вказану обставину позивач повідомила на гарячу лінію Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Того ж дня ОСОБА_1 подала до Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України. У цій заяві вона просила вжити заходів щодо невідомої особи, яка шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, отримала доступ до її банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та здійснила з неї розрахунок за придбання мобільного телефону на суму 19899 грн, чим спричинила їй матеріальний збиток.

У подальшому АТ КБ «ПриватБанк» почало незаконно списувати кошти позивача з карткового рахунку № НОМЕР_1 .

08 листопада 2024 року позивач звернулася до Банку із заявою та просила повернути незаконно списані кошти з відкритого кредитного рахунку № НОМЕР_1 , повернути списані кошти та зупинити нарахування відсотків, пені (штрафних санкцій) за вказаними рахунком та договором. Банком відмовлено у задоволенні її вимоги.

Позивач вказує, що вона будь-яких розпоряджень банку для проведення списання грошових коштів зі свого кредитного рахунку чи оформлення кредитного договору від 23.09.2024 року не надавала. Рішення суду про проведення такого списання грошових коштів не ухвалювалося, інші підстави для здійснення вказаних операцій були відсутні.

Зазначені обставини стали підставою для пред`явлення нею позову до Банку, в якому позивач просить:

?визнати недійсною транзакцію, здійснену 23 вересня 2024 року, щодо переказу коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , на придбання мобільного телефону у сумі 19899 гривень (кредит «Оплата частинами»);

?зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти у сумі 19899 гривень шляхом відновлення їх на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , та скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані АТ КБ «ПриватБанк» за оскаржуваною транзакцією (кредит «Оплата частинами»);

?визнати кредитну заборгованість за картковим рахунком АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , у сумі 19899 гривень (кредит «Оплата частинами») безпідставною і такою, що виникла не з вини ОСОБА_1 ;

?стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з її карткового рахунку № НОМЕР_1 кошти в загальній сумі 19899 гривень;

?стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 8000 (восьми тисяч) гривень.

Ухвалою суду від 26.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Одночасно відповідачу надано строк для подачі відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Також постановлено витребувати з Приватного акціонерного товариства «Київстар» інформацію (роздруківку в паперовому вигляді) вхідних/вихідних телефонних дзвінків та текстових повідомлень на номер 097-332-66-30 за 23.09.2024.

Витребувати з Вінницького РУП ГУНП у Вінницької області інформацію чи зверталась ОСОБА_1 із заявою від 23.09.2024 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, в якій просила прийняти міри до невідомої особи, яка 23.09.2024 шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, отримала доступ до її банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , з якої здійснила розрахунок за придбання мобільного телефону на суму 19899 грн, чим було спричинено їй матеріальний збиток.

Витребувати з АТ КБ «ПриватБанк» наступну інформацію : (1) номер транзакції за яким було здійснено списання коштів 23.09.2024 в сумі 19899 грн з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк»; (2) виписку з карткового рахунку № НОМЕР_1 , в якій відображено інформацію про нарахування відсотків, пені (штрафних санкцій) здійснених банком з 23.09.2024 по її картковому рахунку № НОМЕР_1 за кредитом «Оплата частинами» по день надання виписки банком.

10.04.2025 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому останній наголосив на безпідставності та необґрунтованості заявлених позовних вимогах та просив суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача не погоджується із позивачем, а саме, що оспорювані нею операції відбулись не внаслідок розголошення нею інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, і доказів зворотного АТ КБ ПриватБанк не надано. Наведене спростовується записом телефонної розмови позивача з оператором гарячої лінії АТ КБ ПриватБанк 3700, яка відбулась о 18:32 23.09.2024.

Так, звертаючись до оператора, позивач вказує, що хоче подати заявку на шахрайство, оскільки з приват-онлайн вона дізналась, що на її кредитній картці з`явився кредитний ліміт, якого раніше не було, а також оформлено договір Оплата частинами, та списано кошти в розмірі 1900 грн.

Таким чином, твердження позивача, що банк не повідомив її про операції, що здійснювались по її картковому рахунку, спростовуються відомостями, які вона сама повідомила оператору гарячої лінії 3700. Це також підтверджується відомостями з журналу операцій, з яких вбачається, що кредитний ліміт по карті встановлено 2024-09-23 о 17:40:23 в сумі 75000,00 грн, про що повідомлено клієнта в додатку Приват24. Згідно журналу операцій вбачається, що на ім`я клієнта ОСОБА_1 в інтернет-магазині Comfy оформлено договір Оплата частинами на купівлю товарів загальну суму 19898грн.

Договір оформлено 23.09.2024 17:42:19 за допомогою простого цифрового підпису шляхом обрання варіанту "Підтверджую" в повідомленні, яке надійшло в Приват24 позивача та списано перший платіж з карти 113038 в сумі 1989,9 грн, про що клієнту також було надіслано повідомлення в Приват24 (договір та підтвердження відправки повідомлення наявний в матеріалах справи). Договір - 8118 (Смартфон Samsung Galaxy A55 5G 8/256Gb Awesome Navy (SM-A556BZKCEUC 19898 грн, Стартовий пакет Vodafone SuperNet Start - 1 грн. ). Довідково, кредит Оплата частинами - це споживчий кредит, який надається клієнту в межах встановленого ліміту за продуктом у разі придбання товару/ оплату послуги в торгово-сервісних підприємствах та/або інтернет-магазинах, шляхом перерахування банком продавцю (надавачу послуг) вартості придбаного товара/послуги, яка і визначає розмір наданого кредиту. Кредит погашається шляхом договірного списання з картки «Універсальна» за рахунок власних або кредитних коштів. Для оформлення потрібно мати картку Універсальна та наявний ліміт за Оплатою частинами.

Також, в ході розмови з оператором 3700 клієнт повідомив наступне:

1. Вона мала намір оформити допомогу в розмірі 6600 грн через Дію.

2. Для цього вона перейшла за посиланням https://web.cohoia.business/web? id=ExPILWnO, та у вікні, що відкрилося, ввела: - ПІН-код карти, - пароль від свого акаунта Приват24. Після чого виявила операції за своїм кредитним картковим рахунком, які зі слів позивача, вона не вчиняла.

Таким чином представник відповідача зазначає про те, що сама позивач вказує, що операції з її рахунком відбулись внаслідок переходу за фішинговим посиланням в мережі інтернет та розголошенням нею на цій інтернет- сторінці ПІН-коду від карти та паролю від Приват24.

Наведене підтверджується записом телефонної розмови, що додається. Фішинг (англ. phishing МФА: ['fi?i?] від fishing риболовля) вид шахрайства, метою якого є виманювання в довірливих або неуважних користувачів мережі персональних даних клієнтів онлайнових аукціонів, сервісів із переказу або обміну валюти, інтернет-магазинів. Шахраї намагаються змусити користувачів самостійно розкрити конфіденційні дані наприклад, надсилаючи електронні листи з пропозиціями підтвердити реєстрацію облікового запису, що містять посилання на сайт, зовнішній вигляд якого повністю копіює дизайн відомих ресурсів.

Фішинговий сайт це шахрайський вебресурс, який виманює реквізити платіжних карток під виглядом надання послуг, що не існують (наприклад, поповнення мобільного рахунку, переказів з картки на картку), або вебресурс організації, якій користувач довіряє (наприклад, клон інтернет-банку), що має на меті збір реквізитів платіжних карток для подальшої крадіжки грошових коштів з рахунків власників платіжних карток.

Представник відповідача вказує на те, що якщо оспорювані позивачем операції були здійснені не нею, вони відбулись внаслідок розголошення нею інформації, що дала змогу їх ініціювати - ПІН- коду від карти та паролю від Приват24.

За таких обставин, відповідальність за оспорювані платіжні операції покладається на власника рахунку.

22.04.2025 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, а саме просить також із раніше заявленими вимогами визнати недійсною/нечинною транзакцію, що була здійснена 23.09.2024 щодо переказу коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк», на придбання мобільного телефону в сумі 19899 гривень (кредит «Оплата частинами»).

На підставі ухвали суду 05.05.2025 прийнято заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог до розгляду.

Подальший розгляд справи здійснювати відповідно до підстав позову, що наведені в заяві позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, а саме позивач просить суд:

визнання недійсною/нечинною транзакцію, що була здійснена 23.09.2024 щодо переказу коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк», на придбання мобільного телефону в сумі 19899 гривень (кредит «Оплата частинами»);

зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти в сумі 19899 гривень шляхом відновлення їх на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 , та скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані АТ КБ «ПриватБанк» за оскаржуваною транзакцією (кредит «Оплата частинами»);

визнати кредитну заборгованість по картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , в сумі 19899 гривень (кредит «Оплата частинами») безпідставною і такою, що виникла не з вини ОСОБА_1 ;

стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з її карткового рахунку № НОМЕР_1 кошти в загальній сумі 19899 гривень;

визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором згідно з кредитною карткою № НОМЕР_1 , відкритої АТ КБ ПриватБанк на ім`я ОСОБА_1 на суму 19899 грн;

стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

17.06.2025 року на підставі ухвали суду підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів закрито та призначити справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивача позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є користувачем платіжних карток, відкритих в АТ КБ «Приватбанк», а саме: № НОМЕР_1 .

Як вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_1 , кредитний ліміт по карті встановлено 2024-09-23 о 17:40:23 в сумі 75000,00 грн, про що повідомлено клієнта в додатку Приват24.

Згідно журналу операцій вбачається, що на ім`я клієнта ОСОБА_1 в інтернет-магазині Comfy оформлено договір Оплата частинами на купівлю товарів загальну суму 19898грн.

Договір оформлено 23.09.2024 17:42:19 за допомогою простого цифрового підпису шляхом обрання варіанту "Підтверджую" в повідомленні, яке надійшло в Приват24 позивача та списано перший платіж з карти 113038 в сумі 1989,9 грн, про що клієнту також було надіслано повідомлення в Приват24 (договір та підтвердження відправки повідомлення наявний в матеріалах справи).

Договір - 8118 (Смартфон Samsung Galaxy A55 5G 8/256Gb Awesome Navy (SM-A556BZKCEUC 19898 грн, Стартовий пакет Vodafone SuperNet Start - 1 грн. ).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.

При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. . Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Позивач звернулась до суду з метою визнання недійсною/нечинною транзакцію, що була здійснена 23.09.2024 щодо переказу коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк», на придбання мобільного телефону в сумі 19899 гривень (кредит «Оплата частинами»); зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти в сумі 19899 гривень шляхом відновлення їх на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 , та скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані АТ КБ «ПриватБанк» за оскаржуваною транзакцією (кредит «Оплата частинами»); визнання кредитну заборгованість по картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , в сумі 19899 гривень (кредит «Оплата частинами») безпідставною і такою, що виникла не з вини ОСОБА_1 ; стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з її карткового рахунку № НОМЕР_1 кошти в загальній сумі 19899 гривень; визнаня припиненим зобов`язання за кредитним договором згідно з кредитною карткою № НОМЕР_1 , відкритої АТ КБ ПриватБанк на ім`я ОСОБА_1 на суму 19899 грн; стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень, внаслідок безпідставного списання коштів, дозвіл на проведення яких вона не надавала.

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Положення НБУ №164 визначають підставою покладання тягаря доказування на Банк проведення платіжних операцій без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, оскільки згідно п. 146 Розділу VІІ

Положення № 164: Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно Положення НБУ № 164, п. 146 Розділу VІІ, яке діяло станом на 2309.2024, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону Про платіжні послуги автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 68 цього Закону, електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.

Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів.

Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій).

Відповідно до положень п. 70 ч. 1 ст. 1 цього Закону, посилена автентифікація - процедура автентифікації, яка передбачає використання двох чи більше сукупностей даних, що належать до таких різних категорій: а) знань (володіння інформацією (даними), що відома лише користувачу); б) володінь (застосування матеріального предмета, яким володіє лише користувач); в) притаманність (перевірка біометричних даних або інших властивостей (рис, характеристик), притаманних лише користувачу, що відрізняють його від інших користувачів).

Згідно відомостей журналу обліку операцій (логів), що який було досліджено в ході судового розгляду, вбачається, що здійсненню оспорюваних операцій з картковим рахунком позивача передував вхід в його акаунт Приват24 з застосуванням посиленої автентифікації, шляхом використання сукупностей даних, що належить до двох категорій: - знання - введення паролю від Приват24, який повинен бути відомий лише клієнту; - володіння - після введення паролю від Приват24 клієнта, підтвердження входу в платіжний додаток відбулось за допомогою IVR-опитування шляхом дзвінка з Банку, що підтверджується відповідною інформацією з програмного комплексу: 23.09.2024 094713 Багаторівневі IVR-опитування Результат контакта от Confirm Service. Технічне ПКК, яке показує, що з клієнтом була комунікація по операції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 23.09.2024 року все ж таки за допомогою Інтернет ресурсу намагалась здійснити деякі операції, що підтверджується наданими представником відповідача розшифруванням: а саме Статус: Контакт проведено (OK); Референс: 230072AN16393009 Подія: 094713; Автор події: ОСОБА_3 , DN230492VOI; Контакт: ІЛЯСОВА ЮЛІЯ СТАНІСЛАВІВНА, ЕКБ ; Час контакту: 17:29:33; Історія за подією: ДАТА ЗМІНИ 23-09-24 17:29:33; СТАН: Контакт проведено (OK); ЛОГІН: - ІДЕНТИФІКАТОР КОНТАКТУ: +30 КОМЕНТАР: P24OS2 authorization.

Інтерактивне голосове меню (IVR) це автоматизована телефонна система, яка дозволяє клієнтам вибирати варіанти голосового меню та взаємодіяти за допомогою голосу та цифрових клавіатур. Коли клієнти дзвонять за номером служби підтримки клієнтів організації, вони чують голосовий запис, в якому їм пропонується вибрати один із кількох варіантів, наприклад мову або відділ.

Тобто, в даному випадку на фінансовий номер позивача було здійснено телефонний дзвінок від Банку про те чи підтверджує він вхід до Приват 24.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України Про платіжні послуги, електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом.

Аналогічне визначення міститься в п. 11 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затв. Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 №164 (далі - Положення № 164).

Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання платіжної операції. (ч.8 статті 38 ЗУ Про платіжні послуги).

В свою чергу, платіжний інструмент визначається законодавцем як персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції (аб.63 ч.1 статті 1 ЗУ «Про платіжні послуги»).

При цьому, платіжний застосунок - програмне забезпечення, що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію (у тому числі за допомогою платіжних інструментів) та/ або здійснювати інші операції, передбачені договором з надавачем платіжних послуг (аб. 23 ч. 3 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затв. Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 №164 (далі по тексту - Положення №164).

Відповідно до п. 1.1.1.24. Умов та Правил надання банківських послуг, засіб дистанційної комунікації (або Дистанційні канали обслуговування/ або Віддалені канали обслуговування) - засіб комунікації, що використовується у процесі укладання правочинів щодо надання платіжних послуг (у тому числі для надсилання та отримання всіх необхідних для цього документів та відомостей) та/або ініціювання платіжних операцій без фізичної присутності надавача платіжних послуг та користувача, а саме: пристрої самообслуговування Банку, Система Internet Вanking Приват24/Приват24 для бізнесу, в т.ч. мобільна версія, Mobile Banking, Контактний центр Банку, цілодобова служба "Консьєрж-сервіс", сервіси "LiqPay" та АТМ, ТСО, месенджери та будь-які інші системи "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк", "телефонний банкінг", "миттєва безконтактна оплата", якщо Банком надається технічна можливість для здійснення з їх допомогою дистанційного обслуговування.

Враховуючи наведені визначення, мобільний пристрій клієнта банку (відповідача) з встановленим платіжним застосунком Приват24 є платіжним інструментом, оскільки містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом.

Таким чином, здійснення спірних операцій з картковим рахунком позивача відбулось після здійснення банком передбаченої Законом процедури посиленої автентифікації платіжного інструменту та його держателя.

Відповідно до п. 146 Положення № 164, Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, із внесенням змін в нормативно-правове регулювання спірних відносин, законодавцем закріплено підставу покладення відповідальності за доведення вини Позивача на Банк лише в разі вчинення транзакції без автентифікації платіжного інструменту і його держателя.

Також, оскільки спірні транзакції здійснювались після проведення посиленої автентифікації Позивача та його платіжного інструменту шляхом введення правильного паролю від Приват24 та наступного підтвердження за допомогою мобільного пристрою з фінансовим номером телефону власника карткового рахунку (позивача) шляхом IVR опитування, відповідальність за спірні перекази покладається на відповідача.

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено що оспорювані операції з її рахунком здійснені не нею, а іншими особами. оспорювані нею операції відбулись не внаслідок розголошення нею інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, і доказів зворотного не надано.

Наведене спростовується записом телефонної розмови позивача з оператором гарячої лінії АТ КБ ПриватБанк 3700, яка відбулась о 18:32 23.09.2024, який також було досліджено в ході судового розгляду.

Так, звертаючись до оператора, позивач вказує, що хоче подати заявку на шахрайство, оскільки з приват-онлайн вона дізналась, що на її кредитній картці з`явився кредитний ліміт, якого раніше не було, а також оформлено договір Оплата частинами, та списано кошти в розмірі 1900 грн.

Таким чином, твердження позивача, що банк не повідомив її про операції, що здійснювались по її картковому рахунку, спростовуються відомостями, які вона сама повідомила оператору гарячої лінії 3700.

Це також підтверджується відомостями з журналу операцій (а.с 93), з яких вбачається, що кредитний ліміт по карті встановлено 2024-09-23 о 17:40:23 в сумі 75000,00 грн, про що повідомлено клієнта в додатку Приват24.

Також, згідно журналу операцій вбачається, що на ім`я клієнта ОСОБА_1 в інтернет-магазині Comfy оформлено договір Оплата частинами на купівлю товарів загальну суму 19898грн.

Договір оформлено 23.09.2024 17:42:19 за допомогою простого цифрового підпису шляхом обрання варіанту "Підтверджую" в повідомленні, яке надійшло в Приват24 позивача та списано перший платіж з карти 113038 в сумі 1989,9 грн, про що клієнту також було надіслано повідомлення в Приват24 (а.с.88-92).

Договір - 8118 (Смартфон Samsung Galaxy A55 5G 8/256Gb Awesome Navy (SM-A556BZKCEUC 19898 грн, Стартовий пакет Vodafone SuperNet Start - 1 грн. )

Також, судом було встановлено, що в ході розмови з оператором 3700 позивачка повідомила наступне: вона мала намір оформити допомогу в розмірі 6600 грн через Дію. Для цього вона перейшла за посиланням https://web.cohoia.business/web? id=ExPILWnO, та у вікні, що відкрилося, ввела: - ПІН-код карти, - пароль від свого акаунта Приват24. Після чого виявила операції за своїм кредитним картковим рахунком, які зі слів позивача, вона не вчиняла.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що сама позивач вказує, що операції з її рахунком відбулись внаслідок переходу за фішинговим посиланням в мережі інтернет та розголошенням нею на цій інтернет- сторінці ПІН-коду від карти та паролю від Приват24, що також підтверджується записом телефонної розмови, який було досліджено шляхом прослуховування в судовому засіданні (ас. 95, 132).

Відтак суд констатує, що позичальник в даному випадку позивач, не буде відповідати за шахрайські дії з її карткою та нести матеріальну відповідальність за неналежні платіжні операції в разі дотримання таких умов: своїми діями або бездіяльністю позичальник не сприяв утраті або незаконному використанню інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції; виявивши безпідставне списання коштів, позичальник невідкладно повідомив про це в банк і правоохоронні органи.

Разом з тим будь-які належні і допустимі докази на підтвердження того, що використання грошових коштів з рахунку було здійснене не позивачем, або без її сприяння, у матеріалах справи відсутні, а навпаки вищевказані докази підтверджують зворотнє.

Більш того, фінансові операції за картрахунком була успішно підтверджені паролем, який направлявся позивачу на фінансовий номер телефону.

Варто також зазначити, що спірні транзакції здійснювались саме з фінансового номеру позивача.

Відтак, саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

Таким чином, враховуючи, що операції щодо встановлення кредитного ліміту по карті та оформлення договору Оплата частинами на купівлю товарів загальну суму 19898грн, були здійснені у мережі Інтернет з підтвердженням платежу 3D Secure, списання коштів з карткового рахунку позивача відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не повинне нести відповідальність за дані операції.

Вищевказане також підтверджується проведеною АТ КБ «ПриватБанк» службовою перевіркою (а.с 121), згідно якої встановлено, що зняття грошових коштів з картки ОСОБА_1 стало можливим внаслідок дій самого клієнта, що призвело до втрат, незаконного використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції з її карткового рахунку, а тому підстав для покладення відповідальності на Банк відсутні.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18).

Також, суд звертає увагу, що позивачка окрім звернення до Банку з операцій з її картковим рахунком, поновити або списати суму коштів до стану, у якому перебував рахунок перед виконанням несанкціонованих операцій, через фактично місячний термін 23.10.2024 року подала до Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України. У цій заяві вона просила вжити заходів щодо невідомої особи, яка шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, отримала доступ до її банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та здійснила з неї розрахунок за придбання мобільного телефону на суму 19899 грн, чим спричинила їй матеріальний збиток.

Згідно витягу з ЄРДР кримінальне провадження №0001764 від 23.10.2024 порушено за частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (а.с. 14) та на даний час, відповідно до відповіді Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області (а.с.127) триває слідство.

Разом з тим будь-які належні і допустимі докази на підтвердження того, що використання грошових коштів з рахунку було здійснене не позивачем, або без її сприяння, у матеріалах справи відсутні.

Заява до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення і витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є належним і допустимим доказом вчинення відносно ОСОБА_1 шахрайських дій і заволодіння її коштами 23.09.2024 року. На даний час слідство триває, винна особа не встановлена, а також не встановлено чи відбулося здійснення спірних банківських операцій з волевиявлення позивача, або внаслідок шахрайських дій інших осіб.

Крім того, позивач вказує правовою підставою своїх вимог норми матеріального права, які на момент виникнення спору не були чинними.

Позивачем обрано правове обґрунтування позову з посиланням на ст.ст. 1, 14 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, та пункт 11 Розділу IV Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 5 листопада 2014 року.

З посиланням на ці норми, позивач зазначає: Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19 та від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22. При цьому, поза увагою позивача залишилось те, що станом на 23.09.2023 р.

Таким чином, якщо оспорювані позивачем операції були здійснені не нею, вони відбулись внаслідок розголошення нею інформації, що дала змогу їх ініціювати - ПІН- коду від карти та паролю від Приват24.

За таких обставин, відповідальність за оспорювані платіжні операції покладається на власника рахунку.

Враховуючи те, що позивачем не надано належних, допустимих доказів на підтвердження факту незаконного використання її карткового рахунку для здійснення оспорюваних операцій, що на підставі статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, відсутні підстави визнати недійсною транзакцію, здійснену 23 вересня 2024 року, щодо переказу коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , на придбання мобільного телефону у сумі 19899 гривень (кредит «Оплата частинами»); зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти у сумі 19899 гривень шляхом відновлення їх на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , та скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані АТ КБ «ПриватБанк» за оскаржуваною транзакцією (кредит «Оплата частинами»); визнати кредитну заборгованість за картковим рахунком АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , у сумі 19899 гривень (кредит «Оплата частинами») безпідставною і такою, що виникла не з вини ОСОБА_1 ; стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з її карткового рахунку № НОМЕР_1 кошти в загальній сумі 19899 гривень.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 442/2468/17.

Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 р. у справі № 308/3695/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи, а права позивача, як було встановлено судом порушено не було.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, підстав для задоволення позовних вимог про захист прав споживачів і відшкодування моральної шкоди, суд не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 23, 536, 625, 634, 1073, 1167, 1213 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 265 , 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ,

Повний текст рішення суду складено 18.07.2025.

Суддя