Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2025 Справа №607/16200/23 Провадження №2/607/58/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивача, адвокатки Сидоренко С. І.,

(в режимі відеоконференції)

представника відповідача, адвокатки Лукашової О. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 грудня 2021 року ОСОБА_2 взяв у позивача позику у розмірі 70 000 дол. США, яку зобов`язався повернути 14 грудня 2022 року, про що була складена розписка.

Таким чином, договір позики укладений у формі, що відповідає вимогам ст. 1047 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Після настання терміну повернення позики ОСОБА_2 кошти не повернув. 14 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення грошових коштів отриманих у позику, однак заявлена претензія залишилася без відповіді.

Враховуючи вище наведене позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за розпискою у розмірі 70 000 дол. США.

Крім того, п. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Враховуючи положення ст. 625 ЦК України та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року, справа № 373/2054/16-ц, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних, за період з 15 грудня 2022 року по 17 серпня 2023 року, у розмірі 1 415 дол. США.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу - 70 000 дол. США та три відсотки річних за прострочення повернення позики у розмірі 1 415 дол. США; судові витрати - покласти на відповідача.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

25 вересня 2023 року до Тернопільського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 , яка подана 22 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/16200/23 від 30 серпня 2023 року.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року повернуто скаржнику.

14 грудня 2023 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвокатки Лукашової О. Є., який було приєднано до матеріалів справи в процесуальному статусі пояснень сторони відповідача, через пропуск строку, який було встановлено для подання цієї заяви по суті. У цих поясненнях ОСОБА_2 стверджує, що про існування розписки йому не відомо, а відносини між позивачем та відповідачем були суто діловими, кошти на особисті потреби відповідач від позивача не отримував. А відтак, для встановлення обставин отримання грошових коштів за розпискою та справжність підпису ОСОБА_2 , сторона відповідача подала до суду клопотання про витребування оригіналу розписки та призначення експертизи.

В обґрунтування клопотання про призначення експертизи представник відповідача адвокатка Лукашова О. Є. вказала, що із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримав у користування за розпискою грошову суму у розмірі 70 000 доларів США та мав повернути до 31 грудня 2022 року. Проте, станом на дату звернення до суду вказані кошти не повернуті, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду. Разом з тим, відповідач стверджує що йому не відомо про існування такої розписки, у зв`язку із цим вважає вказаний правочин фіктивним. Для встановлення зазначених обставин отримання грошових коштів за розпискою та справжності підпису ОСОБА_2 , вважає за необхідне призначити у справі судову почеркознавчу експертизу.

Оскільки предметом даної справи є стягнення з ОСОБА_2 суми позики на підставі розписки, яку відповідач не визнає, тому для з`ясування даної обставини необхідні спеціальні знання у сфері ідентифікації виконання рукописного тексту.

З огляду на вищевикладене, покликаючись на ст. ст. 76, 81, 103 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), представник відповідача вважає, що для об`єктивного, повного та всестороннього розгляду даної справи, враховуючи, що для вирішення спірних питань, необхідні спеціальні знання у цивільній справі слід призначити судову почеркознавчу експертизу.

Адвокатка Лукашова О. Є. просила суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої постановити наступні питання: чи виконано рукописний текст у розписці від 14 грудня 2021 року ОСОБА_2 ?; чи виконано підпис у розписці від 14 грудня 2021 року ОСОБА_2 , чи іншою особою?

Проведення експертизи просила доручити Тернопільському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру.

03 січня 2024 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника позивача - адвокатки Сидоренко С. І. про долучення заперечення проти клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи.

В обґрунтування цього заперечення зазначено, що клопотання адвоката відповідача є таким, що свідчить про зловживання відповідачем та представником відповідача, процесуальними правами, направленими на затягування розгляду справи, а також не відповідає принципам цивільного судочинства, що доводиться наступним:

1. Подання відповідачем апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження по даній справі від 30 серпня 2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвали про відкриття провадження не можуть оскаржуватись в апеляційному порядку окремо від рішення суду, що підтвердив суд апеляційної інстанції в ухвалі від 28 вересня 2023 року про повернення апеляційної скарги відповідачу.

2. Подання відповідачем касаційної скарги на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року з порушенням строків на апеляційне оскарження та несплатою судового збору (ухвала Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2023 року про залишення касаційної скарги відповідача без руху).

3. Невиконання відповідачем вимог ухвали Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2023 року про залишення касаційної скарги без руху, внаслідок чого 22 грудня 2023 року Касаційний цивільний суд виніс ухвалу про визнання неподаною та повернення касаційної скарги відповідачу.

4. Навмисне затягування відповідачем розгляду справи - неявка відповідача без поважних причин у судові засідання та подання відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи.

5. Подання адвокатом відповідача клопотання про призначення експертизи як спосіб затягування судового процесу.

Відповідач стверджує, що про розписку, яку позивач надав у якості доказу існування заборгованості, йому нічого не відомо. Дане твердження на думку позивача спростовується тим, що 08 вересня 2023 року відповідач отримав претензію від позивача з вимогою повернути кошти за розпискою від 14 грудня 2021 року, а отже, ще 08 вересня 2023 року відповідач вже був обізнаний про те, що розписка існує. Разом з тим, відповідач не надав позивачу заперечень на претензію, не повідомив позивача про те, що йому нічого невідомо про існування розписки тощо.

З огляду на вищевикладене, адвокатка Сидоренко С. І. просить суд у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи відмовити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 січня 2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвокатки Лукашової О. Є. про призначення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики судової почеркознавчої експертизи - задоволено частково; призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики почеркознавчу експертизу; проведення експертизи доручено експертам Київського НДІСЕ; провадження у справі зупинено.

05 березня 2024 року на адресу суду від Київського НДІСЕ надійшов супровідний лист № 4032/3179-4-24/32 від 29 лютого 2024 року, із яким надіслано клопотання експерта про надання додаткових матеріалів; зразків підпису та почерку ОСОБА_2 ; повідомлено про необхідність оплатити вартість проведення експертизи.

У зв`язку з надходженням клопотання експерта, суд постановив ухвалу від 08 березня 2024 року про поновлення провадження у справі № 607/16200/23.

У судовому засіданні, яке відбувалося 26 березня 2024 року у відповідача ОСОБА_2 відібрано експериментальні зразки підпису, виконаних власноручно на аркушах паперу формату А4 (8 арк.); експериментальні зразки почерку у вигляді рукописних та цифрових записів « ОСОБА_2 », від «0» до «9», виконаних власноручно на аркушах паперу формату А4; експериментальні зразки почерку у вигляді тексту «суму зобов`язуюсь повернути до 14 грудня 2022 року», виконаних власноручно на аркушах паперу формату А4.

05 квітня 2024 року судом зареєстровано клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвокатки Лукашової Л. Є. про долучення документів до матеріалів справи. Зокрема, на виконання клопотання експерта сторона відповідача надає документи в яких містяться вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2024 року матеріали цивільної справи № 607/16200/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, надіслано експертам Київського НДІСЕ для виконання ухвали суду від 11 січня 2024 року про призначення судової почеркознавчої експертизи; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

На виконання вказаної ухвали 01 серпня 2024 року від Київського науководослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта від 17 липня 2024 року № 2658/24-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, у зв`язку з чим провадження у справі №607/16200/23 поновлено ухвалою суду від 02 серпня 2024 року.

18 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача - адвокатки Сидоренко С. І. про збільшення позовних вимог у цивільній справі № 607/16200/23. На обґрунтування цієї заяви зазначено про те, що станом на 13 вересня 2024 року підготовче засідання по справі ще не закінчене, заборгованість в добровільному порядку відповідачем не погашена. Тому позивач, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України збільшує позовні вимоги на суму 3% річних від суми заборгованості ОСОБА_2 , донарахованих за період з 18 серпня 2023 року по 01 вересня 2024 року та просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 14 грудня 2021 року у розмірі 70 000 дол. США, три відсотки річних за період з 15 грудня 2022 року по 01 вересня 2024 року у розмірі 3 597,47 дол. США, а всього 73 597,81 дол. США.

29 жовтня 2024 року представник відповідача адвокатка Лукашова О. Є. через систему «Електронний суд» подала клопотання про зупинення провадження у справі № 607/16200/23 в якому покликається на те, що предметом виниклого спору є стягнення суми позики у розмірі 70 000,00 дол. США. Сторона позивача обґрунтовує свій позов тим, що між сторонами був укладений договір позики за яким позивач передав, а відповідач отримав у користування за розпискою грошову суму у розмірі 70 000,00 дол. США, які останній мав повернути до 31 грудня 2022 року. Проте станом на дату звернення до суду вказані кошти відповідачем не повернуті.

ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Дрон.Юа Агро Сплай» в якому просить: визнати правочин, укладений 14 грудня 2022 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вигляді розписки про отримання грошових коштів у розмірі 70 000,00 дол. США, удаваним.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2024 року справу № 752/21448/24 передано за підсудністю Шевченківського районного суду міста Києва.

Отже, враховуючи, що у справі № 607/16200/23 предметом спору є стягнення коштів за розпискою, а у справі № 752/21448/24 визнання удаваним правочину, на підставі якого позивач просить стягнути кошти з відповідача розписки від 14 грудня 2022 року, є об`єктивні підстави для зупинення провадження у справі № 607/16200/23 до вирішення спору у справі № 752/21448/24.

У судовому засіданні, яке відбулося 30 грудня 2024 року суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та розпочав розгляд справи по суті.

21 січня 2025 року адвокатка Лукашова О. Є. подала через систему «Електронниуй суд» заяву, просила доєднати до матеріалів справи ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 752/21448/24.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2025 року зупинено провадження у цивільній справі № 607/16200/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 752/21448/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Дрон.Юа Агро Сплай» про визнання договору удаваним.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2025 року скасовано; справу направлено для продовження розгляду до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

20 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача - адвокатки Сидоренко С. І. про забезпечення позову у цивільній справі № 607/16200/23.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвокатки Сидоренко Світлани Іванівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково; накладено арешт на: земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, Івачеводолішнівська сільська рада, кадастровий номер: :01:001:1062, загальна площа: 0.15 га., цільове призначення для індивідуального садівництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 , час державної реєстрації: 18 грудня 2015 року, власником якої є ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Івачів Долішній, кадастровий номер: :02:001:0148, загальна площа: 0,1613 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер 52, час державної реєстрації: 12 березня 2024 року, власником якої є ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

07 квітня 2025 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області через підсистему «Електронний суд» (документ сформований 04 квітня 2025 року) надійшла заява від представника позивача - адвокатки Сидоренко С. І. про забезпечення позову у цивільній справі № 607/16200/23.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвокатки Сидоренко Світлани Іванівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Накладено арешт на: транспортний засіб CITROEN JUMPY, рік випуску 2013, номер кузову НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; транспортний засіб BMW 120I, рік випуску 2008, номер кузову НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокатка Сидоренко С. І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з урахуванням заяви про їх збільшення, просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокатка Лукашова О. Є. позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити. Пояснювала, що основною підставою такої позиції сторони відповідача є твердження ОСОБА_2 про те, що грошових коштів за розпискою він не отримував, і з цього приводу в іншому суді розглядається права про удаваність правочину.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

За змістом розписки ОСОБА_2 14 грудня 2021 року одержав від ОСОБА_1 в борг суму 70 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 14 грудня 2022 року (оригінал цієї розписки знаходиться в матеріалах справи № 607/16200/23, т. 1, а с. 96).

14 серпня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 із вимогою про повернення йому позичених коштів, в іншому випадку він змушений буде звернутися із вимогами до суду.

Вказана вимога надсилалася відповідачу поштовим відправленням № 55 від 17 серпня 2023 року, однак не була виконана, що стало причиною звернення позивача до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

За змістом висновків експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 17 липня 2024 року № 2658/24-32, який складено судовим експертом Годзь В. С. Київського науководослідного інституту судових експертиз: 1. Рукописний текст, що починається за слова «Розписка…» та закінчується словами «… ОСОБА_2 » у розписці від 14 грудня 2021 року, виконаний ОСОБА_2 ; 2. Підпис у розписці від 14 грудня 2021 року, виконаний ОСОБА_2 .

За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14 липня 2021 року зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 61967цс15.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Отож, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 531/152/19).

Судом встановлено, що договір позики між сторонами відбувся, про що свідчить приєднана до матеріалів справи розписка від 14 грудня 2021 року. ОСОБА_2 отримав 70 000,00 доларів США від ОСОБА_1 . Рукописний текст та підпис у розписці від 14 грудня 2021 року виконано відповідачем, що підтверджено висновками експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 17 липня 2024 року № 2658/24-32, які судом описано вище.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить також про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане, що також відповідає змісту ст. 545 ЦК України.

Вивчивши зміст розписки, інші наявні в матеріалах справи докази та встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 (як позикодавцем) та ОСОБА_2 (як позичальником) склались відносини, що випливають із договору позики, при цьому кошти позичальником не повернуті, адже у позикодавця наявний оригінал розписки.

Зміст розписки свідчить про укладення між сторонами саме договору позики.

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Згідно з частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільноправових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої ст. 1046 ЦК України, а також частини першої ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Отож, дослідивши надані сторонами до матеріалів справи докази, висновками експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 17 липня 2024 року № 2658/24-32, суд виснує, що відповідачем ОСОБА_2 у порушення умов розписки не виконано взятих на себе зобов`язань із повернення коштів у строк, на умовах та в порядку, передбаченому розпискою від 14 грудня 2021 року.

Щодо вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних за прострочення повернення позики, то суд звертає увагу на наступне.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Судом установлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, а відтак наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у валюті, визначеній договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Отож, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 06 червня 2012 року N 6-49цс12, Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16ц.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

За цих обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення три відсотки річних за прострочення повернення позики у розмірі 3 597,47 дол. США, за період з 15 грудня 2022 року до 01 вересня 2024 року, згідно розрахунку, наданого позивачем (а.с. 3, 212, т. 1).

Судом цей розрахунок перевірено за формулою: 70 000,00 дол. США (сума боргу) * 3 % / 100 % * 626 (кількість днів прострочення) / 365 (кількість днів у році) = 3 601,64 дол. США. Водночас зазначення стороною позивача суми меншої за розмір, який розраховано судом, не впливає на предмет позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення шляхомстягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70 000,00 дол. США заборгованості за договором позики, згідно розписки від 14 грудня 2021 року, та три відсотки річних за прострочення повернення позики у розмірі 3 597,47 дол. США, за період з 15 грудня 2022 року до 01 вересня 2024 року, а всього 73 597,47 дол. США.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 15 320,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 212, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70 000,00 дол. США заборгованості за договором позики, згідно розписки від 14 грудня 2021 року, та три відсотки річних за прострочення повернення позики у розмірі 3 597,47 дол. США, за період з 15 грудня 2022 року до 01 вересня 2024 року, а всього 73 597,47 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 320,00 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 19 червня 2025 року.

Головуючий-суддя О.Герчаківська