ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1333/25
Провадження № 2/362/1814/25
У Х В А Л А

16.06.2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області заяву ОСОБА_1 про надання строку на примирення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 17.03.2006 року між ним та ОСОБА_1 , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 132.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 23).

06.06.2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала заяву про надання строку на примирення, вказуючи на те, що звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав про те, що підставою для розірвання шлюбу є те, що почуття любові у сторін втрачено, відсутні спільні інтереси з дружиною, наявні різні погляди на життя. Відповідачка вважає за необхідне зазначити про те, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності, звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу є неочікуваним для відповідачки вчинком, оскільки сторони продовжують мати спільні права та обов`язки та мати стосунки, притаманні подружжю. При цьому, жодних розмов з чоловіком про розірвання шлюбу та про припинення сімейних стосунків у них не було. Також, важливо, що сторони мають дитину, яка також хоче жити та зростати у сім`ї бути поряд як з мамою, так і з батьком, а тому розірвання шлюбу негативно вплине у на психологічний стан дитини. Відповідачка вважає, що шлюб з позивачем можливо врятувати та просить надати сторонам строк на примирення (а.с.90-92).

09.06.2025 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав заперечення на заяву про надання строку на примирення, вказуючи на те що він заявляє про категоричне заперечення проти надання будь-якого строку для примирення у справі про розірвання шлюбу. Він усвідомлено і остаточно прийняв рішення про припинення сімейних відносин з відповідачкою ОСОБА_1 , оскільки подальше спільне життя стало неможливим через втрату емоційного зв`язку, відсутність взаєморозуміння, конфліктність і різні погляди на життя. Заява відповідачки про бажання зберегти шлюб та її прохання про надання строку на примирення є спробою штучного затягування розгляду справи. Жодних об`єктивних ознак реального примирення немає. На підтвердження цього зазначаю, що шлюб між мною та відповідачкою фактично припинив своє існування ще до моменту подачі позову, 31.07.2024 року. А з лютого 2025 року жодного спілкування між ним та відповідачкою не існує: ні дзвінків, ні листування, ні контактів узагалі. До цього спілкування мало виключно конфліктний характер та стосувалося винятково питань розподілу спільного майна, зокрема транспортного засобу, який вже продано і поділено в грудні 2024 року із-за наполегливості відповідачки зробити це якнайшвидше, а також регулярних фінансових вимог з боку відповідачки. Всі можливості для врегулювання конфлікту вичерпані. Сторони не мають взаємної поваги, розуміння, емоційного або побутового зв`язку, характерного для подружжя. Діалогів щодо збереження шлюбу не було й бути не може, бо будь-яка комунікація, що здійснювалася, була виключно з фінансових вимог з боку відповідачки та завершувалася конфліктами. Крім того, підстави, які вказує відповідачка у своїй заяві, не відповідають дійсності. Вона стверджує, що шлюб можна зберегти, проте ігнорує факт тривалого і повного припинення контактів, а також неможливість будь-якої конструктивної взаємодії. Маніпулятивне посилання відповідачки на дитину є спробою вплинути емоційно на суд, оскільки розірвання шлюбу не скасовує його батьківських прав і обов`язків. Він, як батько, продовжує брати участь у вихованні дитини, як це передбачено законом. Також вважає за необхідне зазначити, що попри фактичне припинення шлюбних стосунків, він не ухиляється від обов`язків щодо спільної дитини. Він не лише сплачую аліменти, але й додатково оплачую репетиторів, а також переказує доньці кошти на особисті потреби напряму на її особисту картку. Це є свідченням його відповідальності як батька та участі в житті дитини незалежно від юридичного статусу шлюбу. Його небажання зберігати сім`ю є остаточним, виваженим, ґрунтується на фактичному припиненні сімейних стосунків і не суперечить моральним засадам суспільства. Примирення в такій ситуації є неможливим і непродуктивним, а штучне відтермінування розгляду лише поглиблює конфлікт і створює додаткове психологічне навантаження на сторони (а.с.103-105).

Суд, дослідивши клопотання, заперечення на клопотання, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.03.2006 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровановідділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 132 (а.с.13).

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Під час розгляду справи суд сприяє примиренню сторін (частина сьома статті 211 ЦПК України).

Системний аналіз статті 51 Конституції України, статей 111, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), статей 2, 240, пункту 4 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

Закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу№ 200/952/18та встановив, що надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком.

Суд звертає увагу, що суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, за наявності між сторонами невирішених спорів надання строку для примирення, що не відповідає меті цього інституту - сприяння примиренню подружжя, оскільки надає одній зі сторін можливості зловживати процесуальними правами.

Наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення.

У заяві відповідача, де міститься клопотання про надання строку для примирення, не викладено обставин і не зазначено конкретних правових доказів, які б свідчили про наявність у позивача наміру на примирення, коли позивач у запереченнях просить не надавати строк для примирення, оскільки він є штучним для затягування розгляду справи.

Таким чином, зупинення судом провадження у справі з метою надання сторонам строку на примирення належно не обґрунтовано, не наведено оцінки співмірності та дієвості застосованого судом заходу для примирення подружжя з урахуванням обставин цієї справи у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справ.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для надання сторонам строку на примирення, а тому у поданій заяві про надання строку для примирення слід відмовити.

Керуючись статтями 24, 55-56, 111 СК України, статтями 260-261, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання строку на примирення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко