Справа № 209/468/25
Провадження № 2/209/687/25
УХВАЛА

про призначення експертизи та зупинення провадження по справі

28 липня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді - Левицької Н.В.,

за участі секретаря - Погрібної О.В.,

представник позивача Тульчинська Н.В.

представник відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеоконференції клопотання представника ОСОБА_2 , адвоката Наталії Тульчинськоїпро призначення судової молекулярно-генетичної експертизи у справіза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); ОСОБА_4 про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Кам`янського перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); ОСОБА_4 про визнання батьківства. Позивач просить визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_5 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виключити відомості про особу ОСОБА_4 , записану батьком дитини ОСОБА_5 в свідоцтві про народження; внести зміни до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , зазначивши в ньому позивача як батька ОСОБА_2 , та внести зміни у прізвищі та по батькові у свідоцтві про народження ОСОБА_5 ; судові витрати покласти на відповідача.

Справа перебуває на стадії підготовчого провадження.

Представником позивача до суду через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про призначення судової експертизи, в обґрунтування якого зазначає, що для визначення питання щодо батьківства ОСОБА_2 стосовно дитини - ОСОБА_5 , з`явилась необхідність проведення судово-медичної (молекулярно-генетична) експертизи. Відтак, покликаючись на норми ЦПК України просить суд призначити у справі №209/468/25 судово молекулярно-генетичну експертизу на вирішення якої поставити наступні питання:

чи може бути біологічним батьком ОСОБА_2 малолітньої дитини ОСОБА_5 ?

чи є біологічна спорідненість між ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 ?

Проведення експертизи представник позивач просила доручити експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи «Дніпропетровської обласної ради», витрати на проведення експертизи покласти на позивача.

Представником відповідача через підсистему «Електронний суд» подав заперечення на клопотання про призначення судової експертизи. В обґрунтування клопотання зазначив, що позивач не надав суду достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про необхідність призначення експертизи на даному етапі розгляду справи. Вказує, що посилання позивача на тест ДНК не є належним та допустимим доказом, а тому останній не є обґрунтованою підставою для призначення судової експертизи. Також зазначає, що призначення та проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 (народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є інвазивною процедурою, яка може завдати дитині психологічної травми та порушити її стабільний сімейний устрій.

Окрім цього вказує, що клопотання про призначення експертизи є передчасним, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог та спростування встановленого законом батьківства ОСОБА_4 ..

Просить відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі № 209/468/25 судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

У підготовчому засіданні представник позивача подане клопотання підтримала в повному обсязі, просили суд його задовольнити та призначити судову молекулярно-генетичну експертизу по даній справі, надавши пояснення, аналогічні змісту клопотання.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Сліс А.С. у підготовчому судовому засіданні щодо заявленого клопотання представника позивача про призначення у справі судової молекулярно-генетичну експертизи заперечував, посилаючись на те, що стороною позивача не надано допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог та спростування встановленого законом батьківства ОСОБА_4 , а також додав, що проведення експертизи буде суперечити інтересам дитини.

Представник третьої особи Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, однак в матеріалах справа наявна заява, у якій третя особа просила проводити розгляд справи без представника відділу.

Третя особа: ОСОБА_4 судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце проведення підготовчого засідання у справі повідомлявся належним чином.

Суд враховує, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, клопотання та заперечення на нього, суд зазначає наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

За змістом частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (частина 3, пункти 3, 4 частини 5 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що чітко передбачено у частині 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За правилами частин 2 та 3 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Як роз`яснено п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи.

Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Приписами статті 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: "щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи".

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах для формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Kalacheva v. Russia, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

У пункті 8 частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема, вирішує питання при призначення експертизи.

За змістом частини 3 статті 102 Цивільного процесуального кодексу України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до частин 1 статті 103 Цивільного процесуального кодексу України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

За загальним правилом, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «Дульський проти України» (заява № 61679/00), експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури та призначається у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В даному випадку представник позивача звернулась до суду з позовною заявою в якій просить визнати, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно наданої відповіді Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.06.2025 за №950/31.27-19 на виконання ухвали суду від 26.05.2025, встановлено, що в актовому записі про народження № 76 від 05 лютого 2024 року, складеного Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 значиться ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Пленум Верховного суду України у пункті 9 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19) вказав, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Росії» (заява № 3451/05, § 34) зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства».

У справі «Міфсуд проти Мальти» (заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) Європейський суд з прав людини повторив, що ДНК-тест це науковий метод, наявний для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Таким чином висновок судової молекулярно-генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Отже в даному випадку для того, аби встановити або спростувати наявність кровного споріднення між ймовірним батьком та дитиною безумовно необхідним є застосування спеціальних знань у молекулярно-генетичній галузі.

При цьому вирішуючи питання щодо необхідності призначення у даній справі експертного дослідження, суд враховуює інтереси малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має право знати інформацію про свого батька.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано достатніх та переконливих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог та спростування встановленого законом батьківства ОСОБА_4 , не можуть бути підставою для відмови у призначенні судової молекулярно-генетичної експертизи. Будь-яких інших обґрунтованих підстав, щоб не призначати експертизу у даній справі стороною відповідача не наведено.

Згідно зі статтею 104 Цивільного процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи; ухвала про призначення експертизи направляється особам, яким доручено проведення експертизи, та учасникам справи. Об`єкти та матеріали, що підлягають дослідженню, направляються особі, якій доручено проведення експертизи (провідному експерту або експертній установі); в ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Враховуючи, що предметом доказування у справі є наявність кровного споріднення між позивачем та неповнолітньою дитиною, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання в іншій сфері ніж право, існують підстави для задоволення клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, тому у справі слід призначити судову молекулярно-генетичну експертизу.

Позивач не може бути позбавлений права на збирання доказів на підтвердження своїх позовних вимог, у тому числі шляхом ініціювання проведення експертизи для отримання експертного висновку, що стосується предмета спору.

Згідно з ч. 4 ст. 103 ЦПК України, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Суд погоджується з питаннями, які запропоновані представником позивача у клопотанні.

Щодо визначення установи, якій слід доручити проведення даної експертизи, суд дійшов такого.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд.

У своєму клопотанні про проведення експертизи представник позивач просила доручити експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи «Дніпропетровської обласної ради». Відповідач не заперечував щодо запропонованої представником позивача установи для проведення експертизи.

Перелік суб`єктів судово-експертної діяльності визначається ст.7 Закону України «Про судову експертизу».

Зокрема, судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Суд погоджується із запропонованою стороною позивача експертною установою, якій слід доручити проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки така установа є спеціалізованою та має право на проведення відповідної експертизи, при цьому відповідач будь-яких заперечень щодо експертної установи чи власних пропозицій з цього приводу суду не викладав.

Таким чином, з метою з`ясування обставин, які мають значення для повного та всебічного розгляду справи, потрібні спеціальні знання в галузі генетики, суд вважає за необхідне призначити судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи «Дніпропетровської обласної ради». (, адреса місцезнаходження: 49005, Україна, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, площа Соборна, будинок, 14).

Пунктом 1.13 Розділу 1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 у випадку невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об`єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об`єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який призначив експертизу (залучив експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.

Отже, проведення експертизи спеціалізованими установами у цивільному судочинстві здійснюється на платній основі за рахунок замовника, така оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання.

Враховуючи, що сторона позивача є ініціатором проведення експертизи, представник позивача просить покласти витрати за проведення експертизи на позивача та гарантує повну та своєчасну оплату послуг експерта, відтак такі витрати слід покласти на позивача ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

На підставі п. 9 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється на час проведення експертизи.

Оскільки для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи потрібен значний час, то провадження у справі слід зупинити на час проведення експертизи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 76, 77, 103, 104, 109, 197, 247, 251, 252, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Наталії Тульчинської про призначення по справі № 209/468/25 судової молекулярно-генетичної експертизи - задовольнити.

Призначити по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); ОСОБА_4 про визнання батьківства судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи «Дніпропетровської обласної ради», (, адреса місцезнаходження: 49005, Україна, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, площа Соборна, будинок, 14).

На вирішення експерта поставити наступні запитання:

чи може бути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

чи є біологічна спорідненість між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

Попередити експертів за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків відповідно за ст.ст.384, 385 КК України.

Зобов`язати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ), та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 ) разом з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з`явитись до експертної установи - Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи «Дніпропетровської обласної ради», (, адреса місцезнаходження: 49005, Україна, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, площа Соборна, будинок, 14), у визначений експертом день та час, з метою відбору необхідних зразків біологічного матеріалу для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Витрати, пов`язані з проведенням судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи покласти на позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), мобільний телефон: НОМЕР_2 ).

Роз`яснити сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, зокрема про те, що у разі ухилення учасника справи, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Розгляд цивільної справи № 209/468/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); ОСОБА_4 про визнання батьківства, на період проведення експертизи - зупинити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд міста Кам`янського шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 28.07.2025.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА