Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3734/25
Провадження № 2-др/711/48/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Півень С.А.

за участі:

представник позивача Блізнєцова Є.А.,

представник відповідача Алєксєєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про ухвалення додаткового рішення, -

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

08.07.2025 суд ухвалив рішення, яким вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

11.07.2025 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій відповідач просить стягнути з позивача на користь ТДВ «СГ «Оберіг» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300грн. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що у відзиві на позов відповідач повідомляв, що у зв`язку з розглядом справи очікує понести витрати на професійну правничу допомогу та надавав докази на підтвердження розміру таких витрат. Оскільки відповідні витрати покладаються на сторін, то відповідачу слід компенсувати відповідні витрати за рахунок позивача.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Алєксєєв В.В. підтримав вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення. Пояснив, що вартість правничих послуг зафіксована умовами договору, що укладений між ним та відповідачем. Реальність таких витрат підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг. Всі докази на підтвердження витрат відповідача на професійну правничу допомогу були подані разом з відзивом, але питання про розподіл таких витрат не вирішувалось. Зазначив, що враховуючи результат вирішення спору, то витрати відповідача підлягають компенсації в повному обсязі за рахунок позивача.

Представник позивача Блізнєцов Є.А. в судовому засіданні заперечив проти ухвалення додаткового рішення у справі та просив відмовити відповідачу у відшкодуванні його витрат на правничу допомогу. Пояснив, що відповідачем не заявлялось у відзиві вимог про відшкодування судових витрат та не заявлялось відповідного клопотання в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Зазначив, що відповідачем не надано доказів понесення таких витрат. Також зауважив, що розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та не співмірний з ціною позову.

Надаючи оцінку доводам заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності (ст. 12 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 13 ЦПК України).

Принцип диспозитивності передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

В силу принципу змагальності кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч. 4, 5 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За змістом положень ч. 4, 5 ст. 141 ЦПК України суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму або є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, крім випадків, якщо сторона доведе обґрунтованість причин зміни суми таких витрат.

Статтею 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України в числі питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України підставою для ухвалення додаткового рішення суду про розподіл судових витрат є невирішення судом такого питання під час ухвалення остаточного рішення по справі.

Отже, аналіз вищенаведених наведених норм законодавства свідчить, що питання про стягнення/визначення/розподіл судових витрат є складовою судового процесу і обумовлено правом сторони на користь якої ухвалено судове рішення відшкодувати свої судові витрати.

В той же час з огляду на засади диспозитивності та змагальності цивільного судочинства наведені вище положення ЦПК України у сукупності дають підстави дійти висновку про те, що сторона спору має обов`язок заявити про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та подати докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Саме заявлення стороною у справі вимог про відшкодування судових витрат є передумовою вирішення судом питання про розподіл таких витрат. У свою чергу у випадку, якщо судом не вирішено відповідних вимог сторони про відшкодування судових витрат під час розгляду справи по суті та ухвалення судового рішення за наслідками такого розгляду, то суд може ухвалити додаткове рішення.

За обставинами даного судового провадження судом встановлено, що у відзиві відповідач зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи і надав докази на обґрунтування розміру таких витрат. Натомість ані у відзиві, ані в інших письмових заявах та клопотаннях стороною відповідача не викладалось вимог про відшкодування такій стороні витрат на правничу допомогу. Не заявлялось відповідних вимог і представником відповідача в усній формі під час розгляду справи в судовому засіданні.

За наслідками розгляду справи по суті судом ухвалено рішення про відмову у позові. В мотивувальній частині повного тексту рішення суду від 08.07.2025 судом було зазначено, що «з огляду на зміст принципів диспозитивності та пропорційності цивільного судочинства, беручи до уваги що відповідачем не заявлялось вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в конкретному розмірі, то у суду відсутні правові підстави для вирішення відповідного питання».

Таким чином, слід виснувати, що судом при ухваленні рішення по справі вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами з врахуванням змісту вимог кожної зі сторін щодо розміру судових витрат, які їм слід відшкодувати за наслідком розгляду справи. Відсутність заяви сторони відповідача, зробленої під час судового провадження до ухвалення судом остаточного рішення за наслідком розгляду справи по суті, з вимогою про відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок позивача зумовлює відсутність процесуальних та правових підстав для вирішення судом питання про розподіл таких витрат між сторонами та їх відшкодування за рахунок іншої сторони.

За таких обставин, враховуючи що при ухваленні остаточного рішення за наслідками розгляду справи по суті судом було вирішено питання про розподіл судових витрат у такий спосіб, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу витрат відповідача на правову допомогу, оскільки відповідних вимог відповідачем не заявлялось, то підстави для ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 11-13, 72, 81, 82, 133, 141, 142, 270 Цивільного процесуального кодексу України , суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: В.М. Скляренко