Справа № 473/1290/25
РІШЕННЯ

іменем України

"22" липня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., представниці позивача Дробинської Н.В., відповідачки ОСОБА_1 , представниці третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вознесенської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказував, що відповідачка є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відомості про батька ОСОБА_4 внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері.

У той же час ОСОБА_1 , раніше будучи позбавленою батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_4 , зокрема зловживаючи спиртними напоями та ведучи аморальний спосіб життя, не маючи постійного місця проживання, не створила належних житлово-побутових умов для дитини, не приділяє належної уваги її здоров?ю (харчуванню, гігієні, медичному огляду, лікуванню), навчанню (не забезпечує здобуття нею загальної середньої освіти), вихованню доньки, дитина постійно перебуває у занедбаному стані, не отримує необхідних гігієнічних процедур та лікування, не має необхідного одягу, літератури, іграшок для розвитку.

Відповідачка, постійно змінюючи своє місце проживання, ухиляється від проведення перевірок, контролю з боку опікунських органів, не виконує поставлених перед нею завдань з метою усунення недоліків у виконанні батьківських обов?язків.

Соціальний супровід сім`ї ОСОБА_1 не призвів до стабільного позитивного ефекту, відповідачка не працює, постійного стабільного доходу не має, за місцем мешкання характеризується негативно, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, у тому числі до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов?язків (ч. 1 ст. 184 КУпАП).

У зв?язку з тим, що така бездіяльність ОСОБА_1 призвела до загрози життю та здоров?ю дитини, а тому рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 07 березня 2025 року №397 ОСОБА_4 була негайно відібрана від матері та тимчасово влаштована до КП «КНП «Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради, а в подальшому - до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Південноукраїнської міської ради.

Враховуючи вказані обставини, з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини, позивач просив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо ОСОБА_4 , передати її опікунському органу для подальшого влаштування, а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку - до повноліття доньки.

В судовому засіданні представниця позивача Дробинська Н.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, частково оспорюючи зазначені у позові обставини, просила врахувати те, що вона змінила відношення до доньки, намагається виконувати усі рекомендації органу опіки з метою повернення їй дитини, зокрема має постійне місце проживання, орендуючи житло, у якому створила належні житлово-побутові умови для проживання та виховання ОСОБА_4 , перебуває на обліку в центрі зайнятості, має неофіційний стабільний прибуток в достатньому для утримання доньки розмірі, в подальшому бажає офіційно працевлаштуватися, пролікувалася від алкогольної залежності, після відібрання в неї дитини постійно відвідує ОСОБА_4 (3 рази на тиждень), донька бажає повернутися до матері. У зв?язку з цим ОСОБА_7 просила не позбавляти її батьківських прав та повернути їй доньку.

Представниця третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, вказуючи на наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Заслухавши пояснення представниці позивача ОСОБА_8 , відповідачки ОСОБА_1 , представниці третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, суд встановив, відповідачка є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відомості про батька ОСОБА_4 внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері (а.с. 9).

У той же час, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , раніше будучи позбавленою батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалий час ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_4 , зокрема зловживаючи спиртними напоями та ведучи аморальний спосіб життя, не маючи постійного місця проживання, не створила належних житлово-побутових умов для дитини, не приділяла належної уваги її здоров?ю (харчуванню, гігієні, медичному огляду, лікуванню), навчанню (не забезпечувала здобуття нею загальної середньої освіти), вихованню доньки, дитина постійно перебувала у занедбаному стані, не отримувала необхідних гігієнічних процедур та лікування, не мала необхідного одягу, літератури, іграшок для розвитку.

Також встановлено, що відповідачка, постійно змінюючи своє місце проживання, ухилялася від проведення перевірок, контролю з боку опікунських органів, не виконувала поставлених перед нею завдань з метою усунення недоліків у виконанні батьківських обов?язків.

Соціальний супровід сім`ї ОСОБА_1 не призвів до стабільного позитивного ефекту, відповідачка не працювала, постійного стабільного доходу не мала, за місцем мешкання характеризувалася негативно, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, у тому числі до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов?язків, тобто за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 10, 11-13, 14-15, 16, 17, 18, 20, 21, 22-23, 24-28, 30-31, 32-34, 37, 39-40, 41).

У зв?язку з висновком, що така бездіяльність ОСОБА_1 призвела до загрози життю та здоров?ю дитини, а тому рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 07 березня 2025 року №397 ОСОБА_4 була негайно відібрана від матері та тимчасово влаштована до КП «КНП «Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради, а в подальшому - до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Південноукраїнської міської ради (а.с. 35, 42).

Суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України при вирішенні спору не з`ясовував думку малолітньої ОСОБА_3 щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки вона за віком та рівнем розвитку не може її висловити.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч.ч. 1, 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

У той же час, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним».

Фактичне розірвання сімейних зв`язків, що означає позбавлення дитини її коріння, може бути виправдане лише за виняткових обставин, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року).

Суд констатує, що на підтвердження своїх вимог позивачем надано достатньо доказів, що вказують на тривале ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_4 .

У той же час, в судовому засіданні відповідачка заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, вказуючи на бажання подальшого виховання та утримання доньки.

Водночас, заперечення відповідачкою проти позову про позбавлення її батьківських прав, з урахуванням встановлених судом обставин, свідчить про її інтерес до дитини (дивитись рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», постанова Верховного Суду від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23).

Крім цього, матеріалами справи підтверджено, що під час розгляду справи в суді відповідачка ОСОБА_1 змінила відношення до дитини, проявила себе з позитивної сторони, виконала значну частину рекомендацій з метою повернення їй доньки, що підтверджується листом КЗ «Вознесенський центр надання соціальних послуг» від 02 червня 2025 року за вих. №525/06 (а.с. 70), зокрема:

-на підставі цивільно-правового договору від 31 березня 2025 року №69 з метою отримання прибутку та покращення фінансового становища сім`ї надавала оплачувані послуги з консультативно-роз?яснювальної роботи абонентам КП «Санітарна очистка міста» (а.с. 58), за місцем роботи характеризувалася позитивно (а.с. 59);

-з 14 травня 2025 року до 16 червня 2025 року була працевлаштована, з метою отримання прибутку та покращення фінансового становища сім`ї працювала на посаді робітника зеленого будівництва Вознесенського геріатричного пансіонату (а.с. 68, 80);

-з 01 липня 2025 року перебуває на обліку як безробітна у Вознесенській філії Миколаївського обласного центру зайнятості, приймає участь у громадських роботах та інших роботах тимчасового характеру, суспільно-корисних роботах (а.с. 78);

-21 квітня 2025 року уклала декларацію з сімейним лікарем відносно доньки ОСОБА_4 (а.с. 61);

-орендувала житло за адресою: АДРЕСА_1 , яке відповідає необхідним санітарно-гігієнічним нормам, облаштоване необхідними комунікаціями та зручностями, для дитини підготовлена власна кімната з чистою постільною білизною, наявне місце для дозвілля та відпочинку (а.с. 69). Вказану обставину також в телефонному режимі підтвердила суду власниця житла - ОСОБА_9 ;

- ОСОБА_1 пройшла лікування від алкогольної залежності (а.с. 76), фахівцем КЗ «Вознесенський центр надання соціальних послуг» не було помічено ознак вживання відповідачкою алкоголю (а.с. 70);

-відповідачка написала заяву про зарахування доньки до навчального закладу - Вознесенської ЗОШ №2 (а.с. 70);

- ОСОБА_1 неодноразово відвідувала тренінги з підвищення батьківського потенціалу та лекції з планування бюджету та заощаджень коштів (а.с. 70)

Відповідно до листа КЗ «Вознесенський центр надання соціальних послуг» від 02 червня 2025 року за вих. №525/06 (а.с. 70) ОСОБА_1 проявила себе з позитивної сторони, виконала всі рекомендації фахівця із супроводу та повністю відновила здатність належним чином виконувати батьківські обов?язки щодо доньки.

За встановлених обставин, суд відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 10 березня 2025 року №843/01/01-02/11 щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо доньки, оскільки він суперечить інтересам дитини, обставинам справи, які свідчать про позитивні зміни в поведінці відповідачки, виконання останньою наданих їй рекомендації з метою повернення їй дитини, відновлення здатності належним чином виконувати батьківські обов?язки.

Водночас, згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає необхідним відмовити в позбавленні відповідачки батьківських прав, однак попередити останню про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання доньки і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків.

З урахуванням вказаного висновку, також не підлягає задоволенню похідна вимога - про стягнення аліментів на утримання дитини.

Судові витрати, які підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України, по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вознесенської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Попередити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку м. Вознесенська Миколаївської області, про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вознесенська Миколаївської області, і покласти на орган опіки та піклування за місцем її проживання контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо доньки.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв