Копія:

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2025 року Справа № 2-59/10
Номер провадження4-с/608/9/2025
Чортківський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Запорожець Л. М.
за участю секретаря с/з Южди Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чортків в відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 (представник адвокат Созанська Т.І.) на бездіяльність державного виконавця Чортківського відділу ДВС у Чортківському району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання скасування арешту нерухомого майна, накладеного постановою ВП № 182666645 від 26.03.2010 року ,
Скаржниця ОСОБА_1 (її представник адвокат Созанська Т.І.) звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Чортківського відділу ДВС у Чортківському району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання скасування арешту нерухомого майна, накладеного постановою ВП № 182666645 від 26.03.2010 року. В скарзі посилається на обставини та факти, що в ній викладені.
Скаржниця та її представник подали суду заяву про розгляд скарги без їх участі. Скаргу підтримують, просять задоволити.
Представник Чортківського відділу ДВС у Чортківському району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подала в суд письмові пояснення та заяву про розгляд справи без її участі.
Суд, дослідивши скаргу та письмові докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного:
Як вбачається із Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 966739; 26.03.2010 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції Будзінською З.В. у виконавчому провадженні № 18266645 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
24.12.2014 виконавче провадження було завершено та передано для зберігання де архіву, відповідно до п. 2 Розділу XI Правил ведення діловодства, архіву в органах державної виконавчої служби № 1829/5 від 07.06.2017 та Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавче провадження № 18266645 за закінченням терміну зберігання знищено.
За таких обставин, адвоката було повідомлено, що відділ не може надати будь-якої додаткової інформації по вищевказаному виконавчому провадженню.
05.04.2025 представник скаржниці адвокат Созанська Т. І. надіслала Чортківському відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції клопотання про скасування арешту, на що була надана відповідь № 8533/28-9-24 від 14.04.2025 про відмову у скасуванні арешту нерухомого майна.
При цьому, у вказаній відповіді зазначено, що виконавчий документ був повернутий стягувану на підставі п. 1 ст. 37 (згідно заяви стягувана). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час відкриття та закриття провадження, накладення арешту у цій справі були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV), який втратив чинність.
За змістом статті 11 Закону № 606-ХІVдержавний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на. майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону № 606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 48 цього Закону.
Згідно п. 4 ст. 47 Закону № 606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч. 5 ст. 47 Закону № 606-ХІV).
Згідно ч. 1 ст. 22 вказаного Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом 3 місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.
05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1404 VIIІ «Про виконавче провадження».
Згідно з п. 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення вищевказаного Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду 18 січня 2021 року № 220/11, вищевказаний припис Закону застосовується до виконавчих документів, строк пред`явлення яких до виконання не сплинув на час набрання ним чинності.
Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 VIII від 02.06.2016 свідчить, що вірі застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404 VIII від 02.06.2016. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404 VIII від 02.06.2016 до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.03.2018 у справі № 905/6977/13 та від 02.05.2018 у справі № 5016/149/2011(17/6) та у постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 у справі № 553/1951/14ц.
Статтею 12 Закону України № 1404 VIII «Про виконавче провадження» зокрема передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (частина перша).
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документу стягувану у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа, до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документу у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта і п`ята).
Із змісту ч. 1 ст. 433 ЦПК України, вбачається, що необхідною умовою для-поновлення судом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважність причини його пропуску позивачем у справі, при цьому доказування наявності обставин, які зумовили пропуск такого строку, за приписами статті 81 ЦПК України, покладається на заявника.
Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України, дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.
З часу прийняття державним виконавцем рішення про повернення виконавчого документу стягувачу, що мало місце 24.12.2014 стягувач не вчиняв жодних дій, спрямованих на поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачу дублікату виконавчого листа тощо. Отож, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив. Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01.08.2023, справа № 700/3521/15-ц.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 606-ХГУ у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З моменту завершення виконавчого провадження пройшло більше десяти років, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначені Законом «Про виконавче провадження», як в редакції, яка діяла на час завершення виконавчого провадження, так і в чинній редакції, сплинули.
Указаний механізм запроваджено законодавцем із метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Оскільки зазначений виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися, вважаємо, що збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.
У Єдиному реєстрі виконавчих проваджень та Єдиному реєстрі боржників (пошук здійснено за прізвищем, іменем, по батькові та за РНОКТШ) відсутні відомості щодо ОСОБА_1 .
Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.
Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Із змісту ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Враховуючи зміст порушеного права скаржниці ОСОБА_1 , відсутність у органу державної виконавчої служби матеріалів виконавчих проваджень, в рамках яких приймалось рішення про застосування обтяження щодо майна заявника, суд вважає, що заявлені у скарзі вимоги є обґрунтованими та правомірними і підлягають до задоволення, оскільки не зняття державною виконавчою службою арешту із майна заявника є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право скаржниці ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника.
Відповідно до частини 2 ст.450 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
На підставі викладено, керуючись ст.ст. 447- 451 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Визнати бездіяльність Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 - незаконною.
Копію ухвали суду направити учасникам справи.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду через Чортківський районний суд Тернопільської області шляхом подачі у 15-денний строк з дня проголошення, апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: (підпис)

Згідно з оригіналом:

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи № 608/2-59/10.

Ухвала набрала законної сили " " ______________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію ухвали видано " " _______________ року.

Секретар: