Провадження № 2/127/4280/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Воробйова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи позовну заяву тим, що вони перебували у шлюбі з 01.10.2006 року по 03.03.2015 року. В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , 2008 року народження.

Дитина проживає разом з позивачем та перебуває повністю на її утриманні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2019 року стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що відповідач не регулярно сплачує аліменти, допускаючи заборгованість.

Разом з тим, дитина має хронічне захворювання серцево-судинної системи, потребує регулярних медичних обстежень, стаціонарного лікування (вроджена вада серця: транспозиція магістральних судин - проведено оперативне втручання 15.08.2008 року).

З 2023 року син навчається в Технологічному фаховому коледжі ВНАУ, на комерційній основі (батько не заперечував). Витрати на навчання складають 16000,00 грн. на рік. ОСОБА_1 не взмозі самостійно утримувати їх сина та повністю забезпечити необхідні витрати на навчання. Нею вже оплачено за 2024-2025 навчальний рік та за 1 семестр 3-го курсу.

При цьому, відповідач є працездатним, інших дітей не має, аліменти нікому не сплачує, тому має можливість оплатити половину додаткових витрат на дитину. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з цим позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , 2008 року народження, одноразово в сумі 12000,00 грн.

Ухвалою суду від 04.07.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такі відзиви.

У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом на зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 , яку останній не отримав. Конверт із ухвалою про відкриття провадження та позовною заявою з додатками повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що рішеням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2015 року у справі №127/26467/14-ц, яке набрало законної сили 14.03.2015 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 01.10.2006 року, актовий запис 2753 (а.с. 4).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2019 року у справі №127/386/19, яке набрало законної сили 04.05.2019 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 04.01.2019 року (а.с. 16-17).

Зі змісту довідки ТОВ «ЖЕО» №Ж-Д-0001196 від 19.06.2025 року вбачається, що дитина проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з позивачем (а.с. 8).

Матеріалами справ встановлено, що ОСОБА_3 є дитина інвалід (а.с. 12).

28.07.2023 року між Відокремленим структурним підрозділом «Технологічно-промисловий фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету» та ОСОБА_1 для ОСОБА_3 було укладено договір про надання освітніх послуг №06/6, за умовами якого замовник взяв на себе зобовязання зарахувати вступника на навчання, а саме здійснити підготовку вступника за денною формою навчання з присвоєннням освітньо-кваліфікаційного рівня «фаховий молодший бакалавр». Спеціальність - право, спеціалізація - право. Термін навчання 3 роки 10 иісяців (а.с. 13). Розмір вартості навчання, договір не містить.

Згідно з платіжними інструкціями встановлено, що позивачем було оплачено навчання ОСОБА_4 30.04.2024 року у розмірі 8000,00 грн., 26.09.2024 року у розмірі 8000,00 грн., 25.05.2025 року в розмірі 8000,00 грн. (а.с. 9-11).

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 521/16268/18 та у постанові від 26.08.2020 року у справі №336/1488/19 виснував, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти на безоплатній основі, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у Відокремленому структурному підрозділі «Технологічно-промисловий фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету». Вказаний навчальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

Разом з тим, з відповідача вже стягуються аліменти на датину, які мають витрачатися зокрема і на навчання дитини.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення додаткових витрат на дитину.

Оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат, то згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 180, 185 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 30.07.2025 року.

Суддя: