ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/2299/22 Номер провадження 22-ц/814/2103/25Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвоката Чальцева Дмитра Вадимовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2025 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Московського районного суду м. Харкова з вказаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованості по кредитному договору № б/н від 16.08.2019 у розмірі 449 703,14 грн, яка складається з:

400 886,06 грн заборгованості за кредитом; (304 328,05 грн заборгованості за поточним тілом кредиту, 96558,01 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту);

-14031,15 грн заборгованості за нарахованими відсотками;

-34785,93 грн заборгованості за простроченими відсотками.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.08.2019 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором № б/н від 16.08.2019 за станом на 04.01.2022 заборгованість становить 449 703,14 грн, яка складається з: 400 886,06 грн заборгованості за кредитом; (304 328,05 грн заборгованості за поточним тілом кредиту, 96558,01 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту); 14031,15 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 34785,93 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2025 року позов АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 449 703,14 грн та судовий збір в розмірі 6745,55 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Чальцев Д.В., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції проігнорував клопотання представника скаржника про визнання дій позивача ухиленням від експертизи, а також про визнання факту не підписання скаржником спірних документів, оскільки після детального ознайомлення з матеріалами справи, ОСОБА_1 було встановлено що підпис на анкеті-заяві б/н від 16.08.2019 та паспорті споживчого кредиту від 16.08.2019 йому не належить.

Оскільки оригінали спірних документів не були надані позивачем з неповажних причин, а проведення почеркознавчої експертизи щодо копій не є можливим, то з огляду на зміст ч. 10 ст. 84 ЦПК України, на переконання скаржника, були підстави для визнання судом першої інстанції обставини неукладання (непідписання) ОСОБА_1 спірних документів встановленою.

Посилання представника позивача на те, що вказаний документ хоча і було підписано на екрані сенсорного пристрою, проте підпис споживача не є електронним підписом, суперечить чинному законодавству, згідно з яким договір кредиту може бути підписано або в письмовому вигляді шляхом особистого проставлення підпису згідно частини другої статті 207 ЦПК України, або шляхом накладення електронного підпису в порядку Закону України «Про електронну комерцію».

ОСОБА_1 також звертає увагу на те, що згідно з частиною третьою статті 207 ЦПК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Посилання представника позивача на те, що підпис на анкеті заяві б/н від 16.08.2019 та паспорті споживчого кредиту від 16.08.2019 є аналогом власноручного підпису, а не електронного, і таке підписання договору відповідає вимогам законодавства суперечить положенням абз. 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким моментом підписання електронного правочину є його підписання з використанням аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, законодавство, що було чинним станом на момент підписання анкети-заяви б/н від 16.08.2019 та паспорту споживчого кредиту від 16.08.2019 , а саме частина третя статті 207 ЦК України та абз. 3 частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачали наявність окремої письмової згоди сторін з зразками відповідних аналогів їхніх власноручних підписів, проте доказів наявності такої угоди з оригіналами підписів представниками банку надано не було.

Окрім цього, банківська виписка є документом який формується позивачем в односторонньому порядку за допомогою власних технічних засобів, враховуючи факт ухилення від надання матеріалів для проведення почеркознавчої експертизи у зв`язку з підробленням підпису ОСОБА_1 , будь-які документи які формуються позивачем повинні були оцінені критично, чого очевидно не було зроблено в порушення вимог ст. 89 ЦПК України.

Відзив до Полтавського апеляційного суду не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи убачається, що 16.08.2019 між банком та ОСОБА_1 укладено договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.(а.с.45-46)

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, після укладення договору № б/н від 16.08.2019, кредитний ліміт позивачу визначений у розмірі 20 000 грн, який в подальшому був збільшений: 29.08.2019 до 400 000 грн.(а.с.43).

Відповідно до наданих банком розрахунків за станом на 04.01.2022 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить: 449 703,14 грн, яка складається з: 400 886,06 грн заборгованості за кредитом; 14 031,15 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 34 785,93 грн заборгованості за простроченими відсотками.(а.с.9-16)

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунтованості позовних вимог банку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які на посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.ч.5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявні у справі докази, а саме копія анкети-заяви (а.с.45-46, 115-116), копія паспорту споживчого кредиту (а.с.47-50, 117-120), копія паспорта відповідача, завірена ОСОБА_1 (а.с.76-77), виписка про рух коштів (а.с.17-42, 87-112) у сукупності підтверджують отримання відповідачем та користування ним протягом трьох років кредитними коштами, а також часткове погашення заборгованості.

Тягар доказування факту неотримання коштів та непідписання договору покладено саме на відповідача, який у підтвердження вказаних обставин не подав суду доказів.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ознайомившись із позовом, у вересні 2023 року подав на нього відзив (т.1 а.с.192-195), у якому, зокрема, заперечував факт укладення кредитного договору, проте тільки у лютому 2025 року після ухвалення рішення судом першої інстанції рішення у справі, звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину підроблення підпису працівниками позивача (банку).

Долучена у справу виписка по рахунку підтверджує, що відповідач тривалий час активно користувався кредитними коштами і частково погашав заборгованість.

Отже, доводи апеляційної скарги про неукладеність спірного договору є необгрунтованими.

Перевіряючи правильність нарахованих банком і стягнутих судом першої інстанції сум, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) Верховний Суд виклав такі висновки.

«Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ОСОБА1 з АТ «А-Банк» , останній дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

За змістом положень ст. 12, ст. 13, ст. 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).

Зважаючи на те, що відповідач як споживач банківських послуг є більш слабкою (незахищеною) стороною у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з того, що Банк не довів належними і допустимими доказами згоду відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, які долучені до справи.

Отже, є помилковими висновки суду першої інстанції, що Банком доведені належними і допустимими доказами вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, отже рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи обґрунтованість вимог Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.

Банком суду надана виписка по рахунку відповідача (а.с.17-42,87-112), якою підтверджується видача та повернення коштів за укладеним договором.

Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку, відповідачем не спростована.

Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку, апеляційний суд встановив, що загальна сума надходжень на рахунок за період з 16.08.2019 по 01.01.2022 становить 5 076 730,38 грн, а сума витрат 5 605 253,74 грн, отже сума заборгованості за фактично витрачені і повернуті кредитні кошти становить 528 523,36 грн (5 605 253,74 грн 5 076 730,38 грн).

Такий підхід до визначення заборгованості узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Банк визначив заборгованість по тілу кредиту у сумі 400 886,06 грн.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, а саме про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 400 886,06 грн.

Оскільки позов банку задоволений на 89,14%, а апеляційна скарга задоволена на 10,86%, то відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» за подачу позову до суду - 6 012,98 грн (6745,55 х 89,14%) судового збору, а з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 879,08 = (8094,66 х 10,86%) грн за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 012,98 грн, а з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 879,08 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 6 012,98 - 879,08 = 5 133,90 грн, а також звільнити АТ КБ «Приватбанк» від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 частину судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Чальцева Дмитра Вадимовича, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.08.2019 у розмірі 400 886,06 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 5 133,90 грн.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 липня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов