ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі : головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Київській області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь в якості відшкодування моральної шкоди, в розмірі 100 000 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що з часу призначення ОСОБА_1 пенсії, основний її розмір неодноразово перераховувався ГУ ПФУ в Київській області з різноманітних підстав, в тому числі за Рішенням Суду. Так. відповідно до наявних у ЄДРСР для вільного доступу даних вбачається, що Судовими Рішеннями:

Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2020 року по Справі №640/1404/20, яке набрало законної сили 12.08.2020 р., визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Київській області, які полягають у зменшенні з 01.01.2018 розміру пенсії Позивача з 80% до 70% грошового забезпечення за вислугу років, визначеного станом на 01.03.2018 та зобов`язано І У ПФУ в Київській області здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплатити пенсію Позивачу виходячи з 80% від відповідних сум грошового забезпечення.

Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2020 року по Справі №640/21819/18, яке набрало законної сили 25.09.2020 р., визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Київській області щодо виплати Позивачу 75% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року з 05 березня 2019 року га зобов`язано ГУ ПФУ в Київській області перерахувати та виплатити пенсію Позивачу з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року з 05 березня 2019 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05 березня 2019 року однією сумою.

Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 по Справі № 320/9211/21, яке набрало законної сили 14.05.2022 р., визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Київській області щодо не здійснення Позивачу з 01.04.2019 обчислення, перерахунку та виплати пенсії з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення у розмірі 20 785,60 грн., відповідно до наданої нової довідки уповноваженого органу МВС України, Державної установи "Територіальне медичне об єднання МВС України по Київській області", про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 13.05.2021 №139, враховуючи встановлений попереднім рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2020 у справі №640/1404/20 розмір пенсії за вислугу років 80% та рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2020 по справі №640/21819/18 у розмірі 100% суми підвищення пенсії. Зобов`язано ГУ ІІФУ у Київській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок пенсії та її виплату пенсії Позивачу з урахуванням раніше сплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії, згідно Довідки уповноваженого органу МВС України, Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області", про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 13.05.2021 №139, відповідно до окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення у розмірі 20785.60 грн. враховуючи встановлений попереднім рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.02.2020 у справі №640/1404/20 розмір пенсії за вислугу років 80% та рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2020 по справі №640/21819/18 у розмірі 100% суми підвищення пенсії.

На виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 по справі № 320/9211/21 було видано 29.06.2022 Виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.07.2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання Виконавчого листа № 320/9211/21.

29.07.2022 року ГУ ПФУ у Київській області Листом № 4693-9475/Г-02/8-1000/22 проінформувало Позивача що, на виконання Судового Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 року по Справі №320/921 1/21, нарахувало за період з 01.04.2019 по 31.05.2022 Позивачу 294 130,17 грн. невиплаченої пенсії, виплату буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

У зв`язку з невиконанням вищевказаного судового рішення, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на адресу ГУ ПФУ у Київській області було надіслано вимогу № 6398/2 від 16.03.2023. щодо невиконання судового рішення.

У зв`язку з невиконанням вищевказаного судового рішення, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на адресу Г У НП в Київській області було надіслано Повідомлення №69416089/2 від 26.04.2023. про вчинення кримінального правопорушення службовими особами ГУПФУ у Київській області щодо невиконання судового рішення.

На даний час судове рішення ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконано.

Таким чином, якщо ГУ ПФУ у Київській області обмежує Позивача в наданих йому правах, вчиняє свавільні, необґрунтовані законом дії та не виконує Рішення суду, то виникає право на компенсацію Позивачу моральної шкоди, що узгоджується з статтею 56 Конституції України.

Відповідач навіть усвідомлюючи факт протиправності поведінки та завдання Позивачу шкоди, з своєї ініціативи не буде відшкодовувати моральні збитки.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення ГУ ПФУ у Київській області прав людини, які потягли вагомі наслідки у вигляді погіршення здоров`я, свідчить про заподіяння Позивачу моральної шкоди.

На підставі викладеного, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

13.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. Посилаючись на те, що заявляючи позовні вимоги про виплату моральної шкоди, позивач не зазначив у чому сааме полягає завдана шкода, та з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір, а також не надав жодного доказу на підтвердження позовних вимог. При цьому, відповідач наголошує, що усі рішення на користь позивача виконані у повному обсязі.

Також звертають увагу, що у даній справі для вирішення позовних вимог позивача про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, необхідно вирішити публічно-правовий спір, а саме встановити факт протиправності дій суб`єкта владних повноважень (Головного управління).

Оскільки у даній справі, позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння Головного управління, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Головного управління та вини Головного управління в її заподіянні, то в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

26.05.2025 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить задовольнити його позовну заяву. А доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, є необгрунованими.

В судове засідання позивач не з`явився, у підготовчому засіданні 03.06.2025 подав до суду заяву, у якій просив суд здійснювати розгляд справи без його участі у судовому засіданні, вимоги позову підтримав та просив задовольнити. 14.07.2025 подав повторне клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 є ветераном військової служби полковник у відставці, інвалід II групи, військовий пенсіонер, перебуваю на обліку в Головному управлінні ПФУ в Київській області (далі ГУ ПФУ в Київській області) та з 10 липня 2012 року отримую пенсію за вислугу 30 років, призначену відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» .

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач, починаючи з лютого 2023року хворіє та перебуває на обліку у Державній установі "Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова НАМН України" та ДУ "ТМО МВС України по м. Києву", змушений постійно звертатися за медичною допомогою, проходити лікування.

16 жовтня 2024 року Висновком МСЕК м. Києва серії АВ №1116775 Позивач був первинним оглядом визнаний з 14.10.2024 інвалідом II групи довічно по захворюванню пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується копію Висновку МСЕК (а.с.10)

25.10.2024 року позивач пройшов ЛКК у м. Боярка і йому надано Заключення та Висновок ЛКК № 1707 за формою первинної облікової документації № 080-4о, що Позивач за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (а.с.31,32).

Крім цього, позивачем надано до суду рішення Київського Окружного адміністративного суду від 09.12.2024 року відповідно до якого був вирішений публічно-правовий спір, а саме встановлено факт протиправності дій суб`єкта владних повноважень, у даному випадку відповідача - Головного управління пенсійного фонду України у Київській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 гривень відповідно до Постанови КМУ «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 №73 з 16 листопада 2023.

Також, в матеріалах справи міститься ще одне рішення Київського Окружного адміністративного суду від 08.04.2025 року відповідно до якого дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо нездійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати з 01.07.2021 по 15.11.2023 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000 гривень та зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою ст. 1167 Цивільного кодексу України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України).

Статтями 13,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28.07.1999 у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7.05.2002 в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду зазначеною у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц.

Отже, згідно вказаного вище позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, а саме невиконанням рішення суду у повному обсязі, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості суд вважає достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди стягнення на користь позивача становить у розмірі 5 000 гривень.

Відтак заявлений позов підлягає частковому задоволенню у розмірі визначеному судом. У іншій частині позов є необґрунтованим.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, покладає судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 76, 77, 81, 82, 130, 131, 229, 247, 263, 354 ЦПК України, ст..ст. 23,1167 ЦК України, висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц,суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Київській області, , юридична адреса: Київська область, м. Фастів, вул. А. Саєнка, 10 про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18 липня 2025 року.

Суддя Л.М.Ковалевська