Провадження № 22-ц/812/912/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2025 року м. Миколаїв

справа № 484/5796/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про зняття арешту з нерухомого майна,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Бєлоущенко Андрієм Жоржовичем, на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 13 березня 2025 року під головуванням судді Максютенко О.А., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна.

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та 3/4 частин земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5.18 га, з кадастровим №:06:000:0034, розташованої в межах території Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Вона як спадкоємець вищевказаного майна за заповітом звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про спадщину на майно померлого ОСОБА_2 , проте нотаріусом було в цьому відмовлено в зв`язку з наявним обтяженням у вигляді арешту всього нерухомого майна належного померлому ОСОБА_2 на праві приватної власності. 26 вересня 2024 року її представник звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з офіційним зверненням стосовно зняття обтяжень, однак відповіді на вказану заяву отримано не було.

Враховуючи вищенаведене та посилаючись на те, що наявні обтяження порушують її право, як спадкоємця за заповітом на оформлення прав на спадкове майно, ОСОБА_1 просила скасувати чинність арештів, шляхом вилучення записів з державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за №12494502 від 29.07.2015 року накладеним державним реєстратором Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Левченко Тетяною Дмитрівною та за №10594166 від 29.07.2015 року накладеним реєстратором Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Потеряйко Олександрою Олександрівною на підставі постанови №48016534 від 16.07.2015 року державного виконавця відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області Чимирис О.О., майна належного померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «Миколаївобленерго», а ухвалою від 31 січня 2025 року змінено процесуальний статус АТ «Миколаївобленерго» на відповідача.

У відзиві на позовну заяву АТ «Миколаївобленерго» заперечувало проти позовних вимог, посилаючись на те, що у померлого ОСОБА_2 залишились боргові зобов`язання перед АТ «Миколаївобленерго» на загальну суму 81 066,98 грн та 2481 грн судових витрат згідно судових рішень у справах №484/579/15-ц, №484/612/18; №484/1809/22 та Акту про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії № L 0506 від 13 липня 2023 року.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції встановив, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, а саме: заявлено вимогу про зняття арешту зі спадкового майна без вимоги про визнання права власності на це майно.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бєлоущенко А.Ж. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року та ухвалити нове, про задоволення позову.

Адвокат Бєлоущенко А.Ж. зазначав, що обтяження у вигляді арешту нерухомого майна належного померлому ОСОБА_2 на праві приватної власності, створює перешкоди позиваці в оформленні прав на спадкове майно. Тоді як у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування майном відповідно до глави 29 ЦК України. Звертає увагу, що АТ «Миколаївобленерго» в установлені законодавством терміни не пред`явило вимоги до боржника спадкоємця, який прийняв спадщину, що унеможливлює стягнення заборгованості за судовими рішеннями, які набрали законної сили, терміни пред`явлення вимог яких закінчився.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Миколаївобленерго» - Галюк Л.В. - просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Зазначала, що твердження апелянта про те, що строк встановлений для пред`явлення АТ «Миколаївобленерго» виконавчих листів до виконання сплив, є хибними, оскільки виконавчі документи були повернуті стягувачу 24 жовтня 2023 року та строк на повторне їх пред`явлення до виконання на момент звернення позивача до суду не сплив. Безпідставними вважає і твердження апелянта про відсутність майнових вимог АТ «Миколаївобленерго» до спадкоємця. Так, кредитор дізнався про смерть ОСОБА_2 та про відкриття спадщини лише 20 грудня 2024 року після отримання ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2024 року у даній справі про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а тому термін пред`явлення вимог до спадкоємця не сплив. Також зауважує, що АТ «Миколаївобленерго» є неналежним відповідачем у справі, оскільки накладення або зняття арешту з майна не належить до його повноважень. Так як позивач не є стороною виконавчого провадження, то нею обрано невірний спосіб захисту та відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» їй належить звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Бєлоущенко А.Ж.- підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення справи не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який за життя, склав заповіт, посвідчений 04.04.2023 року Кам`яномостівською сільською радою Первомайського району Миколаївської області за реєстровим № 03, яким належне йому майно, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З матеріалів спадкової справи, заведеної Другою Первомайською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ОСОБА_2 (а.с. 44-62) слідує, що у передбачений законом строк із заявами про прийняття спадщини звернулись брат померлого - ОСОБА_3 (як спадкоємець за законом) та позивачка ОСОБА_1 (як спадкоємець за заповітом). Однак державний нотаріус, перевіривши належність спадкового майна спадкодавцеві, та Єдиний державний реєстр заборон нерухомого майна, постановою від 11.07.2024 року за №467/02- 31 відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_2 у зв`язку із наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (чинними) записами про обмеження (обтяження) у вигляді арешту на все майно належному на праві приватної власності померлому, зазначивши, що до зняття арешту видача свідоцтва про право на спадщину затримується.

Дослідивши матеріали виконавчих проваджень та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 17-18, 63-140) суд першої інстанції встановив, що арешти на спадкове майно накладено в межах зведеного виконавчого провадження з примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» заборгованості зі сплати за електроенергію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушене право спадкоємця може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, а позивачкою заявлено лише позовну вимогу про зняття арешту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижчевикладене.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно з частиною першою ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша ст.328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та другої ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга ст.1220 ЦК України).

Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом частин четвертої та п`ятої ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою ст.1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За положеннями частини першої ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за вдачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя ст.1296 ЦК України).

Аналіз вказаних вище положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (як у діючій, так і у попередніх редакціях) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час звернення ОСОБА_1 до суду) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі №905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

За таких обставин, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року в справі №554/5912/19-ц, від 08 грудня 2022 року в справі №331/1383/20.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24 травня 2021 року в справі №712/12136/18.

Таким чином, порушене право спадкоємця може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту (тобто двох вимог одночасно).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду 04 жовтня 2023 року в справі №337/2402/22 та від 06 травня 2024 року в справі №725/3352/23.

Приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України на суд покладено обов`язок при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, а не тільки однієї вимоги про зняття арешту з усього нерухомого майна, як було заявлено позивачкою, є вірним.

За такого колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що у позивачки як спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, а тому арешти на спадкове майно порушують її права, - не спростовують висновків суду, що нею обрано неефективний спосіб захисту порушеного права.

Не впливає на правильність висновків суду першої інстанції і посилання апеляційної скарги на те, що стягувач в установлені законодавством терміни не пред`явив вимоги до боржника спадкоємця, який прийняв спадщину.

Таким чином, відповідно до ст. 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Оскільки судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення не було скасовано або змінено, то відсутні підстави для зміни проведеного судом першої інстанції розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Бєлоущенко Андрієм Жоржовичем, залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 23 липня 2025 року