Справа № 302/684/25
Провадження № 2/302/314/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2025 року селище Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі
головуючого судді Повідайчика О.І.
секретаря судового засідання Сита Л.М.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,
26 травня 2025 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач, спадкоємець), через представницю адвокатку Гренджа Вікторію Юріївну, звернувся до суду з вказаним позовом до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області (далі Пилипецька сільська рада, рада, відповідач), який обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Пилипець Міжгірського (на цей час Хустського) району, Закарпатської області, помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який доводився позивачу дідом за батьківською лінією. До складу спадщини увійшов житловий будинок під АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці в ур. «Біля хати» орієнтовною площею 0,2182 га та земельні ділянки загальною площею 0,6077 га, належні спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №022469. За життя спадкодавець склав заповіт, яким заповідав все належне майно позивачу. ОСОБА_1 прийняв спадщину, є єдиним спадкоємцем за заповітом і звернувся до нотаріуса для її оформлення. Нотаріус видав позивачу свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок відмовив через відсутність правоустановчих документів та відсутність інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на зазначене нерухоме майно. Обґрунтовуючи позов зазначеними вище обставинами та посилаючись на відповідні норми цивільного законодавства позивач просив визнати за ним право власності на згаданий житловий будинок в порядку спадкування за заповітом за померлим ОСОБА_2
27 травня 2025 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 09 червня 2025 року, яке було відкладено на 24 липня 2025 року через неявку відповідача.
Позивач в підготовче засідання не з`явився.
Представниця позивача адвокатка Гренджа В.Ю. подала суду заяви від 06 червня 2025 року та від 24.07.2025, в яких просила провести підготовче засідання і розглянути справу без участі позивача та її представниці, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.
Відповідач Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву в якій визнає заявлений позов і просить розглянути справу без участі представника сільської ради в судовому засіданні.
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, з врахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд доходить висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.
За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Пилипець Міжгірського району Закарпатської області помер ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ОСОБА_2 , спадкодавець) (а.с. 9), у зв`язку з чим за ним відкрилась спадщина. ОСОБА_2 за життя, на підставі будівельного паспорта на забудову земельної ділянки (а.с. 24-29) збудував житловий будинок, який завершив будівництвом, що підтверджується технічним паспортом (а.с. 30-40). Право власності на зазначений будинок зареєстровано не було, що доводиться довідкою Комунального підприємства «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» від 11.03.2025 № 66 (а.с. 22) та випискою з погосподарської книги виданої 11.02.2025 Пилипецькою сільською радою Хустського району Закарпатської області (а.с. 23), в якій зазначено, що власником будинку був ОСОБА_2 .
За життя, 25.12.2016, ОСОБА_2 склав заповіт, яким заповів своєму онуку ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, земельну ділянку площею 0,6077 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 022469 від 23.07.2003, земельну частку (пай) площею 1,43 га та все належне йому майно. Факт родинних відносин дід-онук ОСОБА_2 . І ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про одруження від 27.11.1962 (а.с. 12), свідоцтвом про народження ОСОБА_3 (батька позивача) (а.с. 11) та свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (а.с. 10). На час відкриття спадщини за ОСОБА_2 позивач постійно проживав разом з спадкодавцем, що підтверджується довідкою виданою 16.07.2019 виконкомом Пилипецької сільської ради (а.с. 15), а також був неповнолітнім відтак, з врахуванням положень ч. 3 і 4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. ОСОБА_4 , 1943 р.н., яка доводилась дружиною спадкодавцеві відмовилась від прийняття спадщини шляхом подання у встановлений законом строк приватному нотаріусу відповідної заяви, якою визнала, що житловий будинок в АДРЕСА_1 був особистою приватною власністю ОСОБА_2 (а.с. 21).
24 липня 2019 року приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Дунаєвим Ю.М. було зареєстровану спадкову справу за ОСОБА_2 (а.с. 14).
31 січня 2025 року приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Дунаєв Ю.М. видав на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 17) на земельні ділянку, яка належала померлому ОСОБА_2 в ур. «Біля хати» для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину доводиться витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 18). Право власності ОСОБА_1 на підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується відповідним витягом (а.с. 19).
Відповідно до підпункту 4.19 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Правовідносини щодо права власності до 01 січня 2004 року регламентувались розділом ІІ Цивільного кодексу УРСР. Верховним Судом України в постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13 було висловлено правову позицію, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.
Питання набуття права власності, зокрема й на житловий будинок у 1970 році, регламентувались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки зведення й завершення будівництвом об`єкта.
Відповідно до вказаних нормативних документів громадяни вправі були, зокрема, придбати або побудувати для себе на праві особистої власності житлові будинки. Тобто законодавче регулювання на час будівництва спадкодавцем житлового будинку передбачало набуття права особистої власності на житловий будинок внаслідок його будівництва.
Відповідно до практики правозастосування діючого законодавства, викладеної в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами».
На підставі наведеного, оскільки матеріалами справи, зокрема випискою з погосподарської книги від 11.02.2025 № 164 (а.с. 23), будівельним паспортом (а.с. 24-29) та технічним паспортом (а.с. 30-40), доводиться факт будівництва ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 , у взаємозв`язку з іншими доказами в справі, суд доходить висновку про набуття спадкодавцем права власності на будинок внаслідок його створення (завершення будівництвом).
Відповідно до п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Спадкування за ОСОБА_2 здійснюється за заповітом і єдиним спадкоємцем є ОСОБА_1 , який прийняв спадщину в строк установлений ст. 1270 ЦК України як такий, що на час відкриття спадщини був неповнолітнім і постійно проживав зі спадкодавцем (ст. 1217, 1222, 1223 і 1233 і 1268 ЦК України).
Враховуючи наведене суд встановив, що позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом за померлим ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, набув право на спадкування за ним майна, котре увійшло до складу спадщини, зокрема, житлового будинку під АДРЕСА_1 .
Суд не встановив обставин, які мали б наслідком усунення позивача від спадкування за ОСОБА_2 , чи обставин, які б свідчили, що спадкування позивачем за ОСОБА_2 порушує права чи законні інтереси третіх осіб.
Відтак суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на набуття у власність зазначених об`єктів нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом та, водночас, наявність формальних перешкод для нотаріального оформлення переходу права власності від спадкодавця до спадкоємця, які не впливають на зміст цього права.
Відповідно до приписів частин 1, 2 і 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд враховує, як сталу практику правозастосування (елемент правової визначеності) зазначеної норми, позицію викладену в п 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Враховуючи встановлені обставини та відповідно до вказаних норм законодавства суд доходить висновку, що матеріалами справи доводиться наявність законних підстав на набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та існування підстав для судового захисту такого права в установлений законом спосіб визнання права.
Відтак суд уважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 3, 11, 16, 316-319, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, ст. 2-5, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на нерухоме майно:
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 24.07.2025.

Повне найменування учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області; ; місцезнаходження: с. Пилипець, 75, Хустський район, Закарпатська область, 90011.

Головуючий суддя О. І. Повідайчик