Провадження № 2/361/6338/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Писанець Н.В. вирішуючи питання про прийняття до свого провадження цивільної справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У листопаді 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю ОСОБА_2 .

Відповідно до розпорядження керівника апарату № 218 від 01.04.2025 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 , призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями з метою заміни головуючого судді Радзівіл А.Г. та визначено головуючого суддю - Писанець Н.В.

Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

26 травня 2025 року до суду від представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк Савіхіної А.М. надійшла заява у якій, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 здійснив сплату заборгованості за кредитним договором, просила закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у даній справі у зв`язку з відсутності предмета спору та повернути сплачений судовий збір.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив такі факти і дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 182 ЦПК України встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи той факт, що відповідач у справі ОСОБА_1 сплатила на користь позивача Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором, яка є предметом даного спору, слід дійти висновку, що між сторонами відсутній предмет спору, тому провадження у справі підлягає закриттю.

За змістом ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо вимог позивача Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про повернення судового збору, суд дійшов наступних висновків.

Правові засади розподілу судових витрат та порядок повернення судового збору у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду визначені у ст. 142 ЦПК України та Законі України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Функція та роль інституту судових витрат в тому числі судового збору, є актуальним завданням процесуального права, успішне вирішення якого багато в чому буде сприяти забезпеченню ефективного функціонування судового процесу.

Законодавче закріплення сплати судового збору має на меті по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

У п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У ч. ч. 1, 3, 6 ст. 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. У випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої ст. 141 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при закритті провадження у справі судовий збір за клопотанням особи, яка його сплатила, повертається з державного бюджету в розмірі 50 відсотків та лише за умови укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову або визнання позову відповідачем до початку розгляду справи. Також передбачено, що якщо позивач не підтримує своїх позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, то судові витрати за заявою позивача підлягають стягненню з відповідача та суд вирішує таке питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження.

Зі змісту заяви представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про закриття провадження у справі вбачається, що заборгованість, яка була предметом позову, відповідачем ОСОБА_1 перед позивачем повністю сплачена, тому позивач подав заяву про закриття провадження у цій справі, тобто у даному випадку позивач фактично не підтримав своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, що відповідно до ст. 142 ЦПК України не є підставою для повернення з державного бюджету судового збору та у такому випадку законодавством передбачено інший порядок вирішення питання про розподіл судових витрат.

Крім того, судом після пред`явлення позову здійснено відповідні запити про місце реєстрації відповідача, відкрито провадження у справі та постановлено ухвалу. При цьому як працівниками апарату суду так і суддею на оформлення та ведення справи витрачений певний процесуальний час та для руху справи задіяна певна матеріальна база, матеріальні ресурси, які на думку суду, у даному випадку не можуть повністю бути покладені на державний бюджет України, враховуючи законодавче закріплення сплати судового збору відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності.

Також враховуючи, добровільну сплату відповідачем ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором позивач не було позбавлене можливості заявити вимоги до відповідача про відшкодування судових витрат в добровільному порядку, однак відомостей про те чи висувало такі вимоги Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк до відповідача та чи сплачено відповідачем судовий збір при сплаті заборгованості за кредитним договором, заява про закриття провадження у справі, не містить, що позбавляє суд можливості встановити дані обставини.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заява Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк в частині повернення судового збору задоволенню не підлягає, оскільки у даному випадку законодавством передбачено інший порядок вирішення питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 7 Закону України Про судовий збір, ст. ст. 13, 182, 255, 259, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти до свого провадження за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяву представника Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В іншій частині заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: Н.В.Писанець