Справа № 138/1545/24
Провадження № 2/135/68/25
09.07.2025 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: судді Корнієнка О.М.,
з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін у свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування та поділ спадкового майна,
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 . 9 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Постановою Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 12.08.2022 №409/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі вищевказаного свідоцтва у зв`язку із суперечностями щодо останнього місця проживання ОСОБА_3 та видачею свідоцтва про право на спадщину іншому спадкоємцю. У вищезазначеній постанові йдеться про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/5 частку квартири, яке було видано іншій доньці та спадкоємиці ОСОБА_3 ОСОБА_4 . Водночас свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку жодному спадкоємцю дотепер не видавалось. Також позивач повідомив суду, що у спадкодавці була третя донька ОСОБА_5 , проте вона відмовилася від прийняття спадщини, що підтверджується відповідною заявою від 14.10.2003. Таким чином, спадщина ОСОБА_3 , яка складалася із земельної ділянки та 1/5 частки квартири, була прийнята двома спадкоємцями за законом, а саме її доньками: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які мають рівні права на це майно: по 1/2 частці земельної ділянки та 1/2 від 1/5 частки квартири, тобто по 1/10 частці квартири. Проте, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 не повідомили нотаріусу, що в померлої наявна ще одна донька та спадкоємиця ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки законодавство, чинне на момент смерті ОСОБА_3 не вимагало від неї подання такої заяви. У зв`язку з цим ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.10.2003 №3575, відповідно до якого вона одноосібно успадкувала 1/5 частку квартири. В подальшому ОСОБА_4 зареєструвала за собою право власності на цю частку. Проте у зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, відповідачем у цій справі виступає її син та спадкоємець ОСОБА_2 . Так, 22 серпня 2017 року до майна ОСОБА_4 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Наревською М.Л. було заведено спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі 61120349, номером у нотаріуса 23/1027. Відповідно до заповіту від 28.08.2015 №1102 ОСОБА_4 заповіла усе своє майно ОСОБА_2 . 20 грудня 2017 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1790, відповідно до якого він, зокрема успадкував 1/5 частку квартири, яка раніше належала ОСОБА_3 та була успадкована ОСОБА_4 .
Представник позивача вказав, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 і тому має право на спадкування половини спадкового майна, яке залишилось після спадкодавці. Оскільки ОСОБА_3 не складала заповітів на випадок своєї смерті, то спадкування її спадкового майна відбувається за законом. ОСОБА_1 займалася похованням своєї матері, після чого обробила земельну ділянку, зробила поточний ремонт у жилому будинку, поміняла замки, тобто фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. ОСОБА_1 надалі продовжила користуватися земельною ділянкою і саме вона займалася її державною реєстрацією в органах Держгеокадастру з метою завершення належного оформлення своїх спадкових справ. Таким чином, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном померлої. Вищевкзаною довідкою, а також довідкою виконавчого комітету Пилипівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 05.10.2020 №375 підтверджується, що останнім місцем проживання ОСОБА_3 було АДРЕСА_2 , де разом з нею проживала ОСОБА_1 . Хоча останнім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 було АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади від 09.11.2020 №23-14-3546. Проте реєстрація місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за різними адресами на момент смерті спадкодавці відповідно до чинного на час відкриття спадщини законодавства, не впливає на факт її прийняття чи неприйняття позивачем, оскільки значення має лише факт вступу в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , має право на отримання свідоцтва про право на спадщину, незалежно від часу звернення за видачею такого свідоцтва. Звернувшись до Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про видачу їй свідоцтва про спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , позивач отримала неправомірну відмову.
Оскільки ОСОБА_1 позбавлена можливості захистити свої права у позасудовому порядку, вона змушена звертатися до суду з даним позовом.
Представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив змінити позовні вимоги в частині визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, а саме замінити позовну вимогу про «визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним» на позовну вимогу про «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину». Обгрунтовував це тим, що відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №758/5329/15 виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.
Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення поштової кореспонденції за зареєстрованою адресою його місця проживання. Заяви про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Відзиву на позов до суду не подавав.
За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дослідивши покази свідків, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків.
14 жовтня 2003 року Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_3 було заведено спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі 3007985, номером у нотаріуса 124/2003, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру від 19.11.2010 №25376925, а також оглянутою спадковою справою, що витребувана судом.
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 . 9 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Другої Тростянецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Постановою Другої Тростянецької державної нотаріальної контори №409/02-31 від 12.08.2022 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва. Відповідно до вказаної постанови свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частки квартири було видано іншій спадкоємиці ОСОБА_3 її доньці ОСОБА_4 . При цьому, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку жодному спадкоємцю не видавалось.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4
22 серпня 2017 року до майна ОСОБА_4 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Наревською М.Л. було заведено спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі 61120349, номером у нотаріуса 23/2017, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 22.08.2017 №48848805, а також оглянутою спадковою справою, що витребувана судом.
20 грудня 2017 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1790, згідно якого він успадкував 1/5 частки квартири, яка раніше належала ОСОБА_4 .
Суд також встановив, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 після фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. ОСОБА_1 займалася похованням своєї матері, обробляла земельну ділянку та доглядала за житловим будинком. ОСОБА_1 залишилася й продовжила проживати за адресою: АДРЕСА_2 .
Викладені обставини підтверджуються сукупністю наступних доказів.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29.06.2012 вбачається, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Петрівка Могилів-Подільського району Вінницької області. Батьками записані ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .
З копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 15.01.1972 вбачається, що ОСОБА_7 одружилася з ОСОБА_9 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на « ОСОБА_10 ».
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 22.11.2000 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Петрівка Могилів-Подільського району Вінницької області померла ОСОБА_3 , про що зроблено запис за №15.
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ ВН №034388 видно, що його видано ОСОБА_3 , яка мешкає в с.Пилипи Могилів-Подільського району Вінницької області, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №22.
Згідно відповіді Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області Відділ №5 від 27.10.2022 видно, що відповідно до розпорядження Могилів-Подільської РДА №323 від 4 вересня 2002 року померлій ОСОБА_3 належить земельна ділянка (пай) № НОМЕР_4 площею 2,18 га.
Згідно Розпорядження Могилів-Подільської районної державної адміністрації №23 від 08.02.2002 ОСОБА_3 було видано сертифікат на право на земельну ділянку (пай) як випадково пропущеній громадянці у списку пайовиків.
Згідно довідки Відділу у Могилів-Подільському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №170 від 22.02.2021 зміна площі 2,18 га, яка зазначена в Державному акті ІІІ ВН №034388, виданого на підставі розпорядження Могилів-Подільської РДА від 04.09.2002 року №323, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №22 на ім`я ОСОБА_3 на площу 2,1774 га відбулася по причині автоматичного обрахування довжин ліній програмою НКС, фактична площа земельної ділянки складає 2,1774 га.
Зі змісту Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №409/02-31 від 12.08.2022 року вбачається, що завідувачем Другої тростянецької державної нотаріальної контори Кощеєвою Г.С. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що в довідках наданих сільською та міською радами щодо останнього місця проживання померлої містяться суперечності, а також свідоцтво про право на спадщину за законом вже було видано.
Згідно довідки Виконавчого комітету Пилипівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області №389 від 19.10.2020 видно, що до дня своєї смерті ОСОБА_3 проживала в АДРЕСА_2 . Похованням ОСОБА_3 займалася її донька ОСОБА_1 . Окрім цього, згідно з даною довідкою ОСОБА_1 після поховання своєї матері обробила земельну ділянку, зробила поточний ремонт у жилому будинку, поміняла замки, та залишилася надалі проживати за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно довідки Виконавчого комітету Пилипівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області №375 від. 05.10.2020 видно, що останнім місцем проживання ОСОБА_3 було АДРЕСА_2 . Також за цією адресою, крім померлої проживала її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно довідки Відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади №23-14-3546 від 09.11.2020 вбачається, що ОСОБА_3 ,, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована на момент смерті в АДРЕСА_4 .
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 29.03.2017 (свідоцтво про смерть видане повторно серія НОМЕР_6 від 21.09.2022) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ладижин Вінницької області померла ОСОБА_4 , про що зроблено запис за №56.
З Витягу зі Спадкового реєстру №70363713 від 19.10.2022 вбачається, що 22.08.2017 року приватним нотаріусом Наревською М.Л. було заведено спадкову справу №61120349, та 20.12.2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за №61776908 у Спадковому реєстрі.
З копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_7 від 10.01.1999 року виданого Виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів Вінницької області вбачається, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках.
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 жовтня 2003 року державний нотаріус Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М. посвідчила, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_4 , яка проживає в АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із 1/5 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_5 з відповідною часткою коридора, ванни, туалета, кухні, кладових, лоджії
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2017 року приватний нотаріус Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Наревська М.Л. посвідчила, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , 1949 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 7/15 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показав, що він проживає в с. Сонячне Могилів-Подільського району, що знаходиться біля 10 км від с. Петрівка. ОСОБА_17 є двоюрідною сестрою його тещі. Коли помер батько ОСОБА_18 Малоголовий ОСОБА_19 , то вона приїхала з ОСОБА_20 в в село до матері, і продовжила далі з нею проживати, доки її мати не померла. ОСОБА_17 займалась поховання матері, а вони їй допомагали, як родичі. Ще одна дочка померлої з ОСОБА_21 приїздила на поховання. За життя баби ОСОБА_22 , він неодноразово був в її будинку, де вона жила в с. Петрівці. Не знає, щоб баба ОСОБА_22 жила в м. Ладижин. Приписали її там, щоб дочка отримала квартиру. ОСОБА_17 залишилась жити в будинку в с. Петрівці після смерті матері і досі там живе.
Свідок ОСОБА_23 суду показала, що проживала з ОСОБА_24 по сусідству, по одній вулиці. Польова Ю. переїхала проживати до матері в с. Петрівці десь в 1997 році. В той час вона проживала з ними по одній вулиці за 2 хати. Померла Текля десь в листопаді 2000 року. ОСОБА_17 жила з матір`ю. Вона неодноразово до них заходила. Вони вели разом господарство, тримали кури, обробляли город. Після смерті матері, ОСОБА_17 продовжила жити в будинку, утримувала подвір`я, фарбувала штахети, криницю, доглядала господарство. Вказала, що ОСОБА_3 надовго ніколи нікуди не виїздила з села.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України - акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
У пунктах 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що і є часом відкриття спадщини, отже з цього часу почався шестимісячний строк на прийняття спадщини, який закінчився до вступу нового ЦК України в дію (01.01.2004). Тому щодо правовідносин успадкування майна, яке належало померлій ОСОБА_3 , повинні бути застосовані норми ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ст.524 ЦК УРСР 1963 року,спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно незмінено заповітом.
Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Згідно з ч.1, ч.2 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювався строк для прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно з ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 562 ЦК УРСР поділ спадкового майна проводиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.
Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 №18/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.
Згідно з ч.1, ч.2 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Згідно з ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Згідно з ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно з ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно з ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до усталеної судової практики, відсутність реєстрації місця проживання за місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані ним та належним чином оцінені судом.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_3 , оскільки проживала з нею на час відкриття спадщини та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Що підтверджується як письмовими доказами, так і показами свідків.
Ще одна дочка ОСОБА_3 ОСОБА_4 також прийняла спадщину після смерті матері.
При цьому судом встановлено, що ОСОБА_3 належала 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 . Цю частку одноосібно успадкувала ОСОБА_4 , яка отримала свідоцтво про право власності на вказану частку квартири.
На належну ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва спадкоємці свідоцтва про право власності не отримували, що підтверджується матеріалами спадкової справи.
В подальшому, відповідач ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 нотаріально оформив свої спадкові права на майно, що належало його матері ОСОБА_4 , зокрема і на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 .
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.11.2024 по справі №504/3606/14-ц зауважив, що передбачені положеннями статей 1300 та 1301 ЦК України правові конструкції «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» та «визнання свідоцтва про право на спадщину» є різними.
Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі.
Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду.
У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).
Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.
Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину застосовується за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане, права на спадкування, однак в іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як на підставі рішення суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.
Смерть одного із спадкоємців, якому видано свідоцтво про право на спадщину, не перешкоджає захисту прав іншого спадкоємця шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.
Цей висновок викладений в постанові об`єднаної палати Верховного Суду згідно приписів ч. 5 ст. 13 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII є обов`язковим при застосуванні норм права в подібних правовідносинах.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про необхідність внесення змін в свідоцтва про право на спадщину за законом, що були видані ОСОБА_4 , а також ОСОБА_2 , а саме в частині зазначення, що у цих свідоцтвах частка квартири, яку вони успадкували після смерті ОСОБА_3 становить 1/10. Оскільки встановлено, що іншу частку квартири, а саме 1/10 успадкувала ОСОБА_1 .
Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її, на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила, передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності.
Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
Виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2024 року у справі №524/8320/21 .
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання постановлення оскарженої ухвали апеляційного суду) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання постановлення оскарженої ухвали апеляційного суду) передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Суд враховує такі висновки Верховного Суду, викладені в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 638/2304/17.
Зважаючи на викладене, відповідно до завдання цивільного судочинства, з метою не породження нових спорів та остаточного вирішення спору між сторонами, ефективного захисту порушених прав, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги позивача про поділ спадкового майна яке залишилось після смерті ОСОБА_3 . Відтак, ОСОБА_1 слід виділити в натурі в особисту власність земельну ділянку розташовану на території Пилипівської сільської ради площею 2,1774 га. ОСОБА_2 виділити 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 .
При цьому підлягає врахуванню невеликий розмір успадкованих після ОСОБА_3 часток спадкоємців у праві власності на квартиру, усталений порядок користування квартирою, й те, що такий поділ спадкового майна жодним чином не порушує права відповідача, який і до виникнення даного спору оформив спадкові права на вказану 1/5 частку вказаної квартири. І після такого поділу спадку, продовжить володіти та користуватись своєю власністю.
Виходячи із того, що згідно положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а також те, що позивач вважає необхідним компенсувати відповідачу частину вартості спадкового майна в сумі 2500 грн, не виходячи за межі позовних вимог та враховуючи що в цій частині вимоги жодним чином не порушують права відповідача та інших осіб, позовна вимога про таку компенсацію підлягає задоволенню.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись України, ст.ст.524, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.11, 16, ст.319, 321, 356, 358, 361, 364, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89, 280-282 ЦПК суд,
Позов задовольнити.
Внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М. 14 жовтня 2003 року та зареєстроване в реєстрі за № 3575, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши, що спадкоємцем вказаного в цьому свідоцтві майна є ОСОБА_4 в частці 1/10 частки квартири АДРЕСА_1 .
Внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Наревською М.Л. 20 грудня 2017 року та зареєстроване в реєстрі за № 1790, після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши, що спадкоємцем вказаного в цьому свідоцтві майна є ОСОБА_2 , - 1/10 частки квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Провести поділ спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділивши в натурі в особисту власність:
- ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , - 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості спадкового майна в розмірі 2 500 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.
Повне судове рішення складено 18.07.2025.
Суддя