Справа № 137/330/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
сторін у справі
представника позивача прокурора Черниш Г.М.,
третьої особи ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Літині цивільну справу за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_2 , Фермерського господарства «Підкалюк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про витребування земельної ділянки,
Водночас, згідно інформації, отриманої з архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації, 35 сесія 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, яка відбулась 22.10.2020, не приймала рішення № 745 про безоплатну передачу її у власність ОСОБА_3
А тому, вищевказана земельна ділянка підлягає витребуванню у відповідачів на користь Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.
Представник позивача Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялись заздалегідь та належним чином (а.с. 50, 51 том 2).
Прокурор Черниш Г.М. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Вважала за можливе подальший розгляд справи проводити у відсутність відповідачів.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ФГ «Підкалюк» - Підкалюк Б.І. до судового засідання не з`явились, хоча про місце, дату та час судового засідання були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчить розписка яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 46 том 2). Про причини неявки суд не попередили, будь-яких клопотань на адресу суду не надали.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, ОСОБА_1 , у судовому засіданні повідомила про очікування результатів розгляду справи, щоб визначитися зі своїми подальшими діями. Вона також зазначила, що не знала про незаконне оформлення земельної ділянки і, якби мала цю інформацію, не купувала б її.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до судового засідання повторно не з`явились, хоча про місце, дату та час судового засідання неодноразово повідомлялись заздалегідь на належним чином (а.с. 38, 39-40, 52-53 том 2).
Заслухавши позицію прокурора, дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згодом 28.09.2021 ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки продала ОСОБА_1 вищезазначену земельні ділянку (а.с. 28-30 том 1).
12.11.2021 ОСОБА_1 уклала договір оренди змеленої ділянки із ФГ «Підкалюк» строком на 10 років (а.с. 35 том 1).
19.08.2024 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с. 31-34 том 1) ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 вищезгадану земельну ділянку.
У свою чергу відповідно до архівної копії протоколу 35 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 22.10.2020(а.с. 39-45 том 1) наданої архівним відділом Вінницької районної військової адміністрації установлено, що рішення № 745 на 35 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 22.10.2020 про про затвердження ОСОБА_3 технічної документації не приймалось.
Зазначена інформація підтверджується також і відповіддю від 04.10.2024 (а.с. 49 том 1).
Відповіддю від 12.02.2025 Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області не заперечує стосовно подання окружною прокуратурою відповідного позову до суду щодо захисту інтересів держави (а.с. 109 том 1).
Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 14 Конституції України закріплено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно із ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Положеннями ч.1, 2 ст.373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на неї гарантується Конституцією України, а набувається і здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з ч.1-3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Водночас, внаслідок незаконних дій певних осіб, вказана земельна ділянка вибула із володіння її законного власника.
За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд звертає увагу на те, що відповідачами не наведено аргументів та не надано доказів на доведення правильності та обґрунтованості передачі ОСОБА_3 у приватну власність спірної земельної ділянки та подальшої її реалізації.
Таким чином суд приходить до висновку, що вказана земельна ділянка вибула з володіння власника не за його волею, а виключно внаслідок незаконних дій ОСОБА_3 .. Так, Микулинецька сільська рада, жодних рішень щодо передачі цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_3 не приймала.
Разом з тим, ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки, а відсутність такого рішення з боку держави як власника земельних ділянок, свідчить про відсутність рішення уповноваженого органу виконавчої влади, на підставі якого відповідач набув право власності на земельну ділянку.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).
Отже, судом встановлено, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) рішення органу місцевого самоврядування, тобто, ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі, а тому, в даній справі підлягають застосуванню положення ст.388 ЦК України про витребування майна у відповідачів.
Також, судом враховано, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність та повернення у державну власність землі, яка вибула з власності держави незаконно поза її волею.
Суспільний інтерес, який полягає у поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю.
Таким чином, таке втручання є законним, воно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Отже, за обставин цієї справи, вимоги позивача про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння є обґрунтованими.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що спірна земельна ділянка повинна витребовуватись на користь нового власника - Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.
Окрім того, при ухваленні рішення суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачам, що суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з передачі громадянам у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні спірних земельних ділянок.
Право держави витребувати земельні ділянки, належні до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність їх вибуття з власності держави, становить пропорційне втручання у право власності відповідачів з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання.
Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 28.12.2022 у справі № 472/156/21 підтримав позицію суду апеляційної інстанції, що у випадку повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до первісного незаконного набувача, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.
Враховуючи викладене, відповідачі не позбавлені права та можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до попередніх власників, в яких придбана спірна земельна ділянка, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України.
Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 8, 129 Конституції України, ст.ст. 317, 334, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 2, 141, 209, 258, 263-265,ЦПК України, ст.ст. 40, 83, 84, 125, 126 Земельного кодексу України, суд,
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22.07.2025.

Суддя : Гопкін П. В.