РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Майстренка О.М., за участю секретаря судового засідання Костенка Р.С., представника позивача, адвоката Кулигіна А.С., представника відповідача Єрко Н.П.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної у міста Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва»

встановив:

Представник позивача, адвокат Кулигін А.Є. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Солом`янської районної у міста Києві державної адміністрації (далі - відповідач) про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає про те, що з 10.10.2010 позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 та проживали разом за місцем реєстрації чоловіка у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_2 помер.

Після смерті чоловіка позивач продовжила проживати у вказаній квартирі по сьогоднішній день, належно утримує вказане майно, сплачує за житлово-комунальні послуги.

Після смерті чоловіка позивач звернулась до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» стосовно надання ордеру на вказану квартиру, але 23.09.2021 отримала відмову у зв`язку із ти, що не зареєстрована у цій квартирі. Так само відповідач у своїй відповіді на звернення позивача відмовив у визнанні права позивача на оформлення права користування вказаною квартирою.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, так як позивач тривалий час законно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і не має іншого місця проживання, а тому саме вказане житлове приміщення є для неї житлом не залежно на відсутність реєстрації за вказаною адресою.

З огляду на викладене, позивач просила визнати за нею право користування жилим приміщенням жилою площею 13,3 кв.м., яке складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_1 та визнати її наймачем цього приміщення замість її померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження, встановлення учасникам строк для подання заяв по суті, призначено дату проведення підготовчого судового засідання.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» подано 14.10.2024 пояснення на позовну заяву, в яких вказано, що місце проживання позивача не було зареєстровано у вказаній квартирі, що свідчить про відсутність згоди наймача на постійне проживання у цьому житловому приміщенні позивача.

Матеріали справи свідчать, що позивач не дотрималась порядку вселення в спірну квартиру, до договору найму житла не були внесені відповідні зміни. Крім того відсутні докази ведення спільного господарства з ОСОБА_2 .

Крім того, на момент подання позову позивач мала інше місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, третя особа вважає, що у позові слід відмовити.

18 жовтня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач зазначив, що позивач не дотримала існуючого порядку вселення у спірну квартиру і не була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом спірного періоду місце проживання позивача було зареєстровано за іншими адресами у АДРЕСА_3 , а потім АДРЕСА_2 .

Крім того позивач приймала участь у приватизації державного житлового фонду, квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а тому в її власності є житло.

З огляду на викладене, спірна квартира ніколи не була єдиним житлом позивача, яка забезпечена іншим житловим приміщенням.

Також на думку відповідача визнання позивача наймачем спірної квартири є дискреційними повноваженнями відповідача, виконання яких здійснюється за нормативно визначеною процедурою, тому суд не може підмінити зазначену процедуру.

За вказаних обставин, відповідач просив у позові відмовити.

Представником позивача, адвокатом Кулигіним А.Є. подано відповідь на відзив, в якій підтримано правову позицію викладену у позові. Вказав, що позивач була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 короткий час з 05.03.2024 по 09.12.2024 і вказана реєстрація місця проживання була виключно з метою працевлаштування. За адресою АДРЕСА_3 позивач скасувала реєстрацію місця проживання 08.12.2021.

Позивачу не відомо про приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_3 і у вказаній квартирі вона тривалий час не проживає.

20 грудня 2024 року від третьої особи надійшли додаткові пояснення на відповідь на відзив в яких підтримано правову позицію викладену у поясненнях.

23 грудня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення від представника позивача, в яких підтримана правова позиція позивача викладена у позові.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2024 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.02.2025. Задоволено заяву про виклик свідків, яка подана представником позивача, викликано у судове засідання 18.02.2025 в якості свідків: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

18 лютого 2025 року представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у заявах по суті та просили відмовити у задоволенні позову.

Також у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_3 повідомив, що він є батьком померлого ОСОБА_2 . Йому відомо, що позивач разом із чоловіком уклали шлюб 10.10.2010, а до цього разом проживали орієнтовно чотири роки у квартирі, де проживав його син. Позивач та ОСОБА_2 спільно проживали у цій квартирі до смерті сина. Йому відомо, що після смерті позивач продовжила проживати у цій квартирі і зараз позивач продовжує там проживати. Свідок продовжує спілкуватись з позивачем. Щодо питання реєстрації міcця проживання позивача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , то ці обставини свідку не відомі.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомив, що він проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_4 і є сусідом позивача. Свідок проживає в цій квартирі постійно з 2012 року по цей час, з того часу знайомий з позивачем і її померлим чоловіком, як сусіди періодично зустрічаються. Свідку відомо, що позивач проживає в квартирі і після смерті чоловіка по цей час.

У зв`язку із закінченням часом розгляду було оголошену перерву у судовому розгляді до 18.03.2025.

18 березня 2025 року у судове засідання з`явився представники відповідача та третьої особи, представник позивача не з`явився, подав клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із участю представника позивача в іншому судовому засіданні.

Розгляд справи у судовому засіданні відкладено до 15.04.2025.

15 квітня 2025 року у судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.04.2025 задоволено заяву представника відповідача про витребуваня з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію чи оформлювалось право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 та відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 16.05.2025.

16 травня 2025 року судове засідання у справі було знято з розгляду у зв`язку із хворобою судді, із призначенням нової дати судового засідання - 10.07.2025.

10 липня 2025 року у судове засідання з`явились представники позивача та відповідача, представник третьої особи не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні було задоволено заяву представника позивача про допит свідка ОСОБА_6 і проведено його допит.

Cвідок ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомив, що він з дитинства протягом всього життя товаришував з ОСОБА_2 . Йому відомо, що орієнтовно з 2006 року позивач та ОСОБА_2 почали проживати разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 і після одруження у 2010 році теж продовжили проживати за вказаною адресою. Після смерті ОСОБА_2 свідок періодично спілкується з позивачем і йому відомо, що після смерті чоловіка позивач продовжила проживати у вказаній квартирі і проживає у ній зараз.

Заслухавши пояснення представників сторін суд перейшов до стадії дослідження письмових доказів.

Після стадії судових дебатів судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) оголошено дату та час проголошення судового рішення - 21.07.2025.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що з 10.10.2010 позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10.10.2010, яке міститься у матеріалах справи.

На підставі ордеру на жиле приміщення № 021734 від 17.12.1999 ОСОБА_2 займав жиле приміщення жилою площею 13,3 кв.м з 1 кімнати за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до паспорту громадянина України, який виданий на ім`я ОСОБА_2 встановлено, що місце проживання ОСОБА_2 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до паспорту громадянина України виданий на ім`я позивача, листа ЦМУ Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області та витягу з реєстру територіальної громади встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 в період з 16.07.1996 по 08.12.2021 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 , а в період з 05.03.2024 по 09.12.2024 за адресою: АДРЕСА_2 .

Чоловік позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27.06.2021

У матеріалах справи міститься копія листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» від 23.09.2021, із змісту якого встановлено, що позивачу повідомлено про відсутність правових підстав у наданні ордеру на жиле приміщення, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 після смерті наймача ОСОБА_2 .

Із листа відповідача №108-944 від 24.01.2022 встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована і знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Києва.

Із листа відповідача №108-2143 від 20.02.2024 встановлено, що відсутня заборгованість з оплати послуг з утримання будинку за квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Із долучених до матеріалів справи копій платіжних документів встановлено, що позивач після смерті чоловіка ОСОБА_2 продовжує сплачувати за житлово-комунальні послуги, які споживаються у квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 .

Також в матеріалах справи містяться документи, зокрема заява від 04.12.1996, розпорядження органу приватизації, свідоцтво на право власності на житло від 23.12 1996, згідно якого встановлено, що позивач приймала участь у приватизації державного житлового фонду, квартири за адресою АДРЕСА_3 і є власником вказаного квартири.

Під час допиту свідка ОСОБА_3 встановлено, що позивач разом із чоловіком почали разом проживати орієнтовно за чотири роки до шлюбу у квартирі, де проживав його син. Після шлюбу позивач та ОСОБА_2 спільно проживали у цій квартирі до смерті сина. Після смерті позивач продовжила проживати у цій квартирі по цей час.

Із показань свідка ОСОБА_5 встановлено, що позивач проживала у спірній квартирі разом із свої чоловіком до його смерті, і продовжила проживати у квартирі після смерті чоловіка по цей час.

Із показань свідка ОСОБА_6 встановлено, що орієнтовно з 2006 року позивач та ОСОБА_2 почали проживати разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 і після одруження у 2010 році теж продовжили проживати за вказаною адресою. Після смерті позивач продовжила проживати у вказаній квартирі і проживає у ній зараз.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими нормами права.

У ч. 1 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61, ст. ст. 64, 65, 156 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У ч. 1 ст. 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами) вказано, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні

ч. 2 ст. 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Як встановлено позивач протягом періоду перебування у шлюбі була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , тобто зберігала постійне місце проживання у іншому жилому приміщенні, і з реєстраційного обліку не знялась.

Крім того, позивач має у власності інше житлове приміщення, так як є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_3 , яка була приватизована нею та членами її сім`ї у грудні 1996 року.

За вказаних обставин суд вважає, що позивач не може бути визнана такою, що відповідно до встановленого ст. ст. 64, 65, 156 ЖК України порядку набула право користування спірною квартирою.

Та обставина, що позивач фактично спільно проживала у спірній квартирі разом із її наймачем, не свідчить про дотримання нею передбачених законом правил про вселення в спірну квартиру та про набуття права користування спірною квартирою.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, що позивач не довела факту набуття нею, відповідно до норм ЖК України, права на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_4 . Також позивачем не доведено, що квартира за адресою АДРЕСА_3 , співвласником якої є позивач, не може бути використане нею для проживання, а так само що їй чиняться перешкоди у реалізації свого права на проживання у цій квартирі.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відмову у позові.

З огляду на відмову у позові судові витрати залишаються за позивачем.

Враховуючи вищевикладене, Керуючись вищевказаним та ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Солом`янської районної у міста Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення подається учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2

відповідач до Солом`янська районна у міста Києві державна адміністрація код за , адреса: м. Київ, пр.-т Повітряних Сил, буд. 41.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», код за , адреса: м. Київ, Левка Мацієвича, буд. 6.

Суддя О. Майстренко