Справа № 685/405/25
Провадження № 2/685/249/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

представника позивача Таран В.А.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Теофіполь

справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 11.07.2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_2 укладено договір №1096525 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір), відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 38500 грн строком на 731 день (кінцевий термін повернення 11.07.2025) та зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі: за перший день користування кредитом (включно) 10% в день, за всі наступні дні 100% річних. 31.01.2025 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір про надання послуг з факторингу №31012025, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги до боржників зазначених у Реєстрі боржників, зокрема і до ОСОБА_2 за кредитним договором №1096525 від 11.07.2023. Відповідачка обов`язку по поверненню кредиту та процентів не виконує, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви заборгованість за кредитним договором №1096525 від 11.07.2023 становить 57018,85 грн, з яких: 32737,48 грн заборгованість за тілом кредиту, 23599,72 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 681,65 грн заборгованість за відсотками згідно з кредитним договором (з дати відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). Просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 57018,85 грн заборгованості за кредитом, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 16000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що заборгованість відповідачці нарахована відповідно до умов договору, які погоджені сторонам, нарахування відсотків здійснювалось за період з 11.07.2023 по 17.04.2025, тобто до набуття відповідачем статусу дружини військовослужбовця. Крім того, зазначив, що Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Відповідач не повідомляв ні первісних кредиторів, ні позивача про набуття нею статусу дружини військовослужбовця, позивач дізнався про дану обставину лише під час розгляду даної справи з наданих відповідачем документів. Вважає, що оскільки нарахування було здійснено до набуття відповідачем статусу дружини військовослужбовця та не здійснювалось у період проходження військової служби чоловіком відповідача, тому відсутні підстави для застосування ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на досвід адвоката та обсяг складеного документу, оскільки сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача, тому такі твердження є припущеннями, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вважає, що відповідно до норм чинного законодавства України відсутні будь-які підстави щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу на користь позивача. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у сумі 32737,48 грн, зазначила, що за нарахованими процентами у розмірі 23599,72 грн та 681,65 грн не визнає з тих підстав, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , який 21.05.2021 року був призваний на військову службу і відповідно до сповіщення сім`ї №5 зник безвісти. Крім того, ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_4 , який перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Вважає, що на відповідачку, як на дружину військовослужбовця поширюються пільги передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час проходження військової служби сина та чоловіка, які є військовослужбовцями. Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача допомоги на правову допомогу, зазначає, що справа яка розглядається є малозначною, тому розмір понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн є неспівмірним із складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг. Також, зазначила ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_6 (невістка відповідачки) та ОСОБА_3 (син відповідачки). Рішенням Теофіпольського райсуду від 13.01.2025 року ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 та призначено ОСОБА_2 опікуном малолітньої ОСОБА_5 . Всі витрати на утримання дитини відповідачка несе самостійно. Тому стягнення таких великих витрат на правову допомогу призведуть до досить скрутного становища відповідачки. Також зазначила, що позивач не надав суду доказів здійснення оплати правничої допомоги, тому просить позов задовольнити в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32737,48 грн, в решті позовних вимог відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

П.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч.1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Суд розглядає позов і визначає розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону (постанова Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 156/268/21).

В судовому засіданні встановлено, що 11.07.2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_2 укладено договір №1096525 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 38500 грн строком на 731 день (кінцевий термін повернення 11.07.2025). Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі: за перший день користування кредитом (включно) 10% в день, за всі наступні дні 100% річних (п.1.5, 4.4 договору), кредит надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 35000 грн на поточний рахунок споживача № НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ та у розмірі 3500 грн на користь ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом (п.2.1 договору). Зазначене підтверджується змістом підписаних відповідачкою договору про надання споживчого кредиту (укладений в паперовій формі), паспорту споживчого кредиту, заяви-анкети (а.с.10-16). Доказом отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 35000 грн є платіжна інструкція №21471 від 11.07.2023 (зворотній бік а.с.13). 31.01.2025 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір про надання послуг з факторингу №31012025, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги до боржників зазначених у Реєстрі боржників, зокрема і до ОСОБА_2 за кредитним договором №1096525 від 11.07.2023, що підтверджується змістом договору про надання послуг з факторингу №31012025, Реєстру боржників, акту прийому-передачі Реєстру боржників, витягом з Реєстру боржників. На виконання умов договору про надання послуг факторингу позивач перерахував кошти на користь ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», що підтверджується платіжною інструкцією від 31.01.2025 №. Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно з яким станом на 05.03.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором №1096525 від 11.07.2023 становить 57018,85 грн, з яких: 32737,48 грн заборгованість за тілом кредиту, 23599,72 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 681,65 грн заборгованість за відсотками згідно з кредитним договором (з дати відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) (а.с.18).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 який 21.05.2021 року був призваний на військову службу і відповідно до сповіщення сім`ї №5 зник безвісти, вказані обставини підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу, сповіщенням, витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин , довідкою про склад сім`ї (а.с.53-55,58-59). ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_4 , який перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, довідкою військової частини від 15.05.2025 (а.с.51-52). ОСОБА_5 (онука відповідачки) є дочкою ОСОБА_6 (невістка відповідачки) та ОСОБА_3 (син відповідачки), що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.57). Рішенням Теофіпольського райсуду від 13.01.2025 року ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 та призначено ОСОБА_2 опікуном малолітньої ОСОБА_5 (а.с.62-64). Відповідно до рішення виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради від 27.03.2025 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.50).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введений воєнний стан, Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"» від 16 квітня 2025 року воєнний стан в Україні продовжено.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") від 3 червня 1999 року № 5-рп/99, під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, яка перебуває з суб`єктом права на пільги щодо оплати користування житлом і комунальними послугами у правовідносинах, природа яких визначається: кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства.

Суд критично оцінює твердження представника позивача про те, що відповідач не має права на пільгу по ненарахуванні процентів за кредитом з тих підстав, що не надано доказу того, що чоловік відповідача був військовослужбовцем станом на день отримання кредиту, оскільки вказане спростовується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією 29.08.2024 . Те, що в довідці вказано, що ОСОБА_4 поставлений на військовий облік 29.08.2024 та знятий з військового обліку цього ж дня цілком відповідає вимогам ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».

Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідачка є матір`ю ОСОБА_3 , який 05.04.2022 року зник безвісти , та була зареєстрована разом з ним за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується сповіщенням сім`ї №5, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб та довідкою про склад сім`ї. З огляду на зазначене, враховуючи , що суду не надані докази про виключення ОСОБА_3 із списків військової частини відповідно до п.33 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України станом на 11.07.2023 (день укладення кредиту), суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , як мати військовослужбовця, який пропав безвісти 05.04.2022 року, та який проживав разом з нею в одному господарстві та вів з нею спільне господарство, є членом його сім`ї.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов переконання, що відповідачка є членом сім`ї військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, тому має право на пільги щодо кредитних зобов`язань, зокрема, на звільнення від сплати відсотків у розмірі 24281,37 грн за кредитним договором №1096525 від 11.07.2023, нарахованих у період дії особливого періоду (воєнного стану в Україні).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат у розмірі 2422,40 грн на сплату судового збору та 16000 грн на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.8 цієї статті, відшкодуванню підлягають не лише сплачені витрати, а й витрати на правничу допомогу, які сторона має сплатити.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції від 28.04.2025 № позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підтвердження понесених витрат у розмірі 16000 грн на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано договір про надання правової допомоги №02-07/2024, прас-лист АО «Лігал Ассістанс», заявка про надання юридичної допомоги №690 від 01.03.2025, витяг з акту про надання юридичної допомоги №7 від 31.03.2025, однак суд приймає до уваги, що позивач просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, справа визнана малозначною, тому суд дійшов висновку, що витрати в розмірі 16000 грн на правничу допомогу є неспівмірними із складністю даної справи, також суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, тому суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3000 грн витрат на правничу допомогу.

На підставі п. 3 ч. 2 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат проводиться пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачу задоволено позов в розмірі 57,41 % позовних вимог, то судовий збір необхідно стягнути в розмірі 1390,69 грн (2422,40 грн х 57,41%).

Керуючись ст. 526, 638, 1048, 1054 ЦК України, ст.12, 81, 89, 137, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521) 32737 грн 48 коп заборгованості за кредитним договором №1096525 від 11.07.2023 року, 1390,69 грн судового збору та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В частині позовних вимог щодо стягнення 24281,37 грн нарахованих відсотків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча