Справа № 750/5252/25
Провадження № 2/750/1722/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2025 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді Косенка О.Д.,
секретар Костюк С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
18 квітня 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі Відповідач) заборгованості за кредитним договором у розмірі 117 804,44 грн.
Представник Позивача у своєму позові просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення він не заперечує.
Ухвалою суду від 21.24.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.05.2025, сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи.
Ухвалою суду 16.05.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 02.07.2025.
У зв`язку з неявкою Відповідача розгляд справи судом відкладено на 21.07.2025 та здійснено повторний виклик сторін.
В судове засідання Відповідач, будучим належним чином повідомленим про розгляд справи рекомендованим листом, не з`явилася, про поважні причини неявки суд не повідомила.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подала, будь-яких клопотань та заяв від неї не надходило, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідач звернулася до Позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк (а.с. 8).
Анкета-заява містить анкетні дані Відповідача, його контактну інформацію, також у ній зазначено, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Крім того, вказано, що Клієнт ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Клієнт зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку.
Анкета-заява містить підпис Відповідача, а також підпис представника Позивача, засвідчений печаткою банку.
Також банком було надано виписку кредиту Відповідача, з якої вбачається, що Відповідач користувався кредитом, йому нараховувалися відсотки, здійснювалося перенесення заборгованості на прострочку та нараховувалася загальна заборгованість (а.с. 14 14-зворот).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частини 1, 2 ст. 1055 ЦК України визначають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частиною 1 статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині позовних вимог, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Заяву про надання послуги «Швидка готівка» та Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка».
Разом з тим, жодні істотні умови договору у анкеті-заяві не визначені, а самі Умови та Правила Позивачем до суду не надані.
При цьому, матеріали справи не містять в собі належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, відносно того, що саме положення вищезазначених документів розумів Відповідач, та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг. Також матеріали справи не містять належних та достатніх підтверджень відносно того, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема, і щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту Позивача не може бути належним доказом, оскільки даний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.
При цьому, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил, окрім відсутності домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, також не містить посилання на Паспорт споживчого кредиту, як складову договору.
Долучена до позову копія заяви (а.с. 8) про погодження удосконаленого підпису, якою начебто Відповідач засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем, сформована самим банком, не містить підписів, номера телефона на який направлено ОТР-пароль 5737 та не є належним та допустимим доказом того, що ця заява дійсно формувалася Відповідачем та направлялася до банку, а також, що ОТР-пароль 5737 отримувався Відповідачем. Коли і як він був використаний також у позові не зазначається, відповідні докази не надаються.
З приводу відповідності волі та волевиявлення споживача при оформленні кредитних правовідносин сформована усталена судова практика.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 висловила таку правову позицію. Надані Позивачем Умови і правила обслуговування фізичних осіб, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20 відступив від практики Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору, зазначивши, що паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За такого, не можна вважати, що зазначені у наданому банком Паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджені конкретні умови кредитування.
Відповідно до приписів ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідачу умови отримання кредиту, відсутність у анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже визначена Позивачем заборгованість за процентами у розмірі 27 458,37 грн стягненню з Відповідача не підлягає.
Також суд не вбачає підстав для стягнення з Відповідача залишку заборгованості за пенею у розмірі 8 347,6 грн, оскільки обов`язок такого платежу для Відповідача також не передбачено підписаною ним анкетою-заявкою, а нарахування і стягнення її як міри відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання суперечить п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, де передбачено, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення.
Суд не погоджується з обгрунтуваннями представника Позивача підстав для стягнення з Відповідача пені з посиланням п. 6 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», де передбачено, що на договори кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцяти денного дня включно з дня набрання чинності Закону №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 24.01.2024, вимога пункту 6 розділу ІV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону не поширюється, та нарахування пені не забороняється.
Суд зазначає, що вищевказана норми законодавства суперечить нормі, яка визначена в п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 66 Закону України «Про правотворчу діяльність», у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом.
Отже, враховуючи факт наявності у вищевказаних нормах права колізії між нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку про необхідність застосування в даній цивільній справі саме норм Цивільного кодексу України.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором, який самостійно здійснений Позивачем, у період кредитування Відповідачем сплачено, а фактично банком здійснено зарахування в оплату відсотків та суми кредиту шляхом зменшення тіла кредиту, на суму 36 479,66 грн.
Банком було долучено до матеріалів позовної заяви виписку по кредиту Відповідача, з якої вбачається, що Відповідач користувався кредитом, йому нараховувалися відсотки, здійснювалося перенесення заборгованості на прострочку та нараховувалася загальна заборгованість. Водночас за своїм змістом та формою цей документ не є випискою по особовому рахунку Позичальника, оскільки не містить номера рахунку (картки), детального переліку усіх фінансових операцій, здійснених за період кредитування, зокрема інформації про дату, опис та суми зарахування, зняття коштів, платежі, нараховані відсотки та інші транзакції, а тому її інформативність як доказу носить обмежений характер і прослідкувати фактичне надходження, використання позичальником та повернення кредитних коштів неможливо.
Отже на підставі дослідження та оцінки наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що Позивачем підтверджено надання Відповідачу кредитних коштів у розмірі 100 000 грн та самостійно визначено суму повернутих коштів (36 479,66 грн), різниця між якими (63 520,34 грн) і підлягає стягненню з Відповідача з огляду на відсутність підстав для стягнення відсотків та пені.
Обов`язок доведення обставини, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень відповідними доказами, згідно зі ст. ст. 12, 81, 83 ЦПК України, покладено на сторони. Указані докази повинні відповідати критеріям, визначеним ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.
Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обгрунтованості нарахування Відповідачу процентів за користування кредитними коштами та пені, Позивачем до суду не надано. Натомість Відповідач не надав доказів виконання своїх зобов`язань по поверненню тіла кредиту.
Ураховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення залишку непогашеної Відповідачем суми (тіла) кредиту у розмірі 63 520,34 грн.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн. Оскільки позовні вимоги судом задоволено частково (53,92%), тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судовий збір у розмірі 1 204,95 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 141, 247, 263, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1 305,94 (одна тисяча триста п`ять) гривень 94 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою Відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Суддя Олег КОСЕНКО