Справа №: 398/3415/19
провадження №: 2/398/14/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" липня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Шинкаренко І.П.,

за участю секретаря судового засідання Черткова А.О.,

представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 адвоката Гулого А.В.,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

її представника адвоката Ковальова А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Олександрійської міської ради Кіровоградської області про скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Олександрійська міська рада Кіровоградської області, про зобов`язання знести самовільно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ

23 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Олександрійської міської ради Кіровоградської області, просив суд скасувати рішення Олександрійської міської ради № 340 від 30 вересня 2011 року в частині передачі ОСОБА_2 безоплатно за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва земельної ділянки площею 163,71 кв. м, визнати недійсним державний акт серії ЯК № 999806 на право власності на вказану земельну ділянку та зобов`язання ОСОБА_2 перенести тверду межу бетонну огорожу на спільній межі між домоволодінням по АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , по лінії Б-В на відстань неменше ніж 1,0 м від зовнішньої стіни належною позивачу частини будинку, стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду та понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що є власником 13/20 житлового будинку АДРЕСА_1 , (квартири АДРЕСА_3 ), на підставі договору купівлі продажу від 13 травня 1986 року. Рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області № 387 від 29 грудня 2003 року позивачу передано у власність присадибну земельну ділянку площею 460 кв. м.

Його присадибна ділянка межує з домоволодінням ОСОБА_2 , яка має у власності 13/20 житлового будинку АДРЕСА_2 , та земельних ділянок :04:224:0011, площею 0,1га, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, на підставі рішення Олександрійської міської ради № 340, державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 999805, та земельної ділянки :04:224:0012, площею 0,0164 га, для ведення садівництва, на підставі рішення Олександрійської міської ради № 340, державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 999806.

У 2013 році ОСОБА_3 мав намір приватизувати присадибну ділянку, проте схему розміщення земельної ділянки погодили всі сусіди, крім ОСОБА_2 , яка встановила на ділянці відведеній їй для садівництва бетонну огорожу на відстані 20-30 см від належного позивачу будинку. Розміщення вказаної огорожі зумовило перекриття вікон будинку позивача, призвело до порушень вимог ОСОБА_5 , крім того відповідач зруйнував відмостку навколо зовнішньої стіни будинку, нижній краї огорожі щільно прилягає до поверхні будинку, що може призвести до накопичення стічних та талих вод, що в свою чергу, на думку позивача, може призвести до руйнування фундаменту.

В розробці та затвердженні технічної документації з землеустрою на земельну ділянку для ведення садівництва по АДРЕСА_2 , не було враховано вимоги ДБН 360-92, 79-92.

ОСОБА_2 межі земельної ділянки з позивачем не погоджувала та йому не було відомо про накладання земельної ділянки для ведення садівництва на земельну ділянку відведену позивачу для обслуговування житлового будинку. Межові знаки земельної ділянки встановлені без участі позивача. Олександрійською міською радою не дотримано вимог ст.ст. 20, 118 Земельного кодексу України. Вважає ОСОБА_2 незаконно набула право власності на земельну ділянку :04:224:0012, оскільки до її складу входить земельна ділянка належна на праві користування позивачу.

13 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Олександрійської міської ради Кіровоградської області про скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії.

06 грудня 2019 року від Олександрійської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, представник відповідача просив суд у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі, оскільки відсутні докази того, що земельна ділянка передана у власність на підставі рішення ради № 340 від 30 вересня 2011 року за рахунок земельної ділянки належної позивачу. Отже позивач не є учасником правовідносин що виникли на підставі оскаржуваного індивідуального акта суб`єкта владних повноважень та не має права на звернення до суду з цим позовом.

20 грудня 2019 року представник ОСОБА_2 адвокат Ковальов Андрій Ігорович, подав до суду зустрічну позовну заяву, просив суд зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок знести самовільно збудовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 будівлі «А», «а» та стягнути з відповідача понесені витрати на оплату судового збору. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що на підставі договору дарування, посвідченого 14 лютого 2003 року приватним нотаріусом Кібальник О.Ф., ОСОБА_2 належить 2/5 частини домоволодіння з належною часткою надвірних будівель, розташованого по АДРЕСА_2 . На підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 20 травня 2005 року приватним нотаріусом Куліш Л.Г. їй належить ще 3/20 часток цього ж будинку, а також на підставі договору дарування, посвідченого 04 грудня 2008 року приватним нотаріусом Куліш Л.Г. ОСОБА_2 належить ще 1/10 цього домоволодіння. Іншими співвласниками зазначеного будинку є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . На підставі рішення Олександрійської міської ради № 340 від 30 вересня 2011 року 05 грудня 2011 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК 999806, площею 0,0164 га, за адресою: АДРЕСА_2 , для ведення садівництва. Частка відповідачки 13/20, у той час як 7/20 частин земельної ділянки залишаються неприватизованою.

Землекористувачем суміжної ділянки є ОСОБА_3 та його будинок за адресою АДРЕСА_1 , побудовано з порушенням будівельних норм і стандартів, що призвело до заняття ОСОБА_3 частини земельної ділянки належної ОСОБА_2 , що підтверджується проведеною судовою земельно-технічною експертизою № 1577/1578/18-27. Вважає будинок побудований за адресою: АДРЕСА_1 , самовільно без встановленого законом дозволу та таким, що потребує знесенню.

20 грудня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Олександрійська міська рада Кіровоградської області, про зобов`язання знести самовільно збудоване нерухоме майно судом прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Олександрійської міської ради Кіровоградської області про скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії.

28 січня 2020 року представник ОСОБА_3 подав до суду відзив на зустрічний позов, вважає позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що не підлягають задоволенню, зазначає, що будинок з прибудовою за адресою АДРЕСА_1 , прибудову до будинку (сіни) побудовано у 1987 році, у технічному паспорті від 1989 року та 2003 року дана прибудова не відображена як самовільне будівництво, добудови будинку відбувались з відповідного дозволу, підтвердження тому є технічна документація на будинок. Крім того у 2014 році за заявою ОСОБА_2 було проведено інспектування будинку, в ході якого Державна інспекція державного будівельного архітектурного контролю не виявила самочинно побудованих споруд, а лише виявлено порушення інженерно-технічних заходів для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель господарських споруд.

30 вересня 2024 року ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Шинкаренко І.П. вказану справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) адвокат Гулий А.В., позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві просив суд позов задовольнити, скасувати рішення Олександрійської міської ради № 340 від 30 вересня 2011 року в частині передачі ОСОБА_2 безоплатно за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва земельної ділянки площею 163,71 кв. м, визнати недійсним державний акт серії ЯК № 999806 на право власності на вказану земельну ділянку та зобов`язати ОСОБА_2 перенести тверду межу бетонну огорожу на спільній межі між домоволодінням по АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , по лінії Б-В на відстань неменше ніж 1,0 м від зовнішньої стіни належною позивачу частини будинку, стягнути з ОСОБА_4 понесені позивачем судові витрати. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Розгляд справи просив провести без участі позивача.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та її представник адвокат Ковальов А.І., у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечили, з підстав викладених у письмовій заяві просили суд задовольнити позов ОСОБА_2 , зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно збудовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 будівлі «А», «а», а саме житловий будинок ОСОБА_1 , та стягнути з відповідача понесені витрати на оплату судового збору. У задоволенні первісного позову просили відмовити повністю, оскільки вважають що вказані документи відповідають чинному законодавству, державний акт ЯК 999806 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0164 га, за адресою: АДРЕСА_2 , виданий на підставі рішення про виділення у приватну власність 13/20 земельної ділянки, бетонна огорожа розміщена на вказаній земельній ділянці, тоді як будинок позивача побудований всупереч закону на частині земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_2 та відведена їй для ведення садівництва. Мирно врегулювати спір між сусідами щодо перенесення бетонної огорожі не вдається за можливе.

Представник Олександрійської міської ради Кіровоградської області не з`явився, повідомлений про судовий розгляд належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без представника Олександрійської міської ради, будь-які додаткові пояснення і докази відсутні.

Вислухавши вступне слово учасників справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно зі статтею 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 108 ЗК України власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

За змістом частини першоїс татті 16 ЦК України кожна особамає право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 19 липня 2024 року № 1-250 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 липня 2024 року № 1-251 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого чоловіка - ОСОБА_3 , який володів вказаним будинок згідно з договором купівлі-продажу від 30 травня 1986 року.

Рішенням Олександрійської міської ради від 29 грудня 2003 року № 387 ОСОБА_3 було передано безоплатно у власність за рахунок земель житлової та громадської забудови (у т.ч. під житловою забудовою) присадибну земельну ділянку площею 460,00 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування, посвідченого 14 лютого 2003 року приватним нотаріусом Кібальник О.Ф., належить 2/5 частини домоволодіння з належною часткою надвірних будівель, розташованого по АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 20 травня 2005 року приватним нотаріусом Куліш Л.Г. їй належить ще 3/20 часток цього ж будинку, а також на підставі договору дарування, посвідченого 04 грудня 2008 року приватним нотаріусом Куліш Л.Г. ОСОБА_2 належить ще 1/10 цього домоволодіння. Іншими співвласниками зазначеного будинку є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

На підставі рішення Олександрійської міської ради № 340 від 30 вересня 2011 року ОСОБА_2 передано в у спільну часткову власність 13/20 частки за рахунок земель громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 1000,00 кв. м та за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення садівництва земельну ділянку площею 163,71 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №999805 ОСОБА_2 на праві часткової власності належить 13/20 земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:224:0011 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №999806 ОСОБА_2 на праві часткової власності належить 13/20 земельної ділянки площею 0,0164 га, кадастровий номер :04:224:0012 для ведення садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Частка в праві на спірну земельну ділянку належить ОСОБА_2 в розмірі 13/20, ще 7/20 - частка в праві власності на земельну ділянку площею 0,0164 га, кадастровий номер :04:224:0012 Олександрійській міській раді Кіровоградської області.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 23 вересня 2014 року проведеної на підставі заяви ОСОБА_2 щодо самовільного будівництва, самовільно забудованих за адресою. АДРЕСА_1 .споруд не встановлено.

ОСОБА_2 на межі території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено бетонну огорожу.

Судом також оглянуто в ході судового розгляду фото бетонної огорожі, технічна документація до домоволодінь за адресою АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 398/3415/19 від 10 листопада 2021 року № 1552/1553/20-27 відстань від твердої межі (бетонної огорожі), яка встановлена ОСОБА_2 між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в межах земельної ділянки за кадастровим номером :04:224:0012 для ведення садівництва до найбільш виступної конструкції стіни належної позивачу ОСОБА_3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 становить 0,42 м, що не відповідає нормі 1,0 м, яка зазначена в п. 3.25* ДБН 360- 92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Висота та конструкція бетонної огорожі, яка встановлена ОСОБА_2 між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідає вимогам ДБН Б. 2. - 5:2011 «Благоустрій територій». Вимоги Державних будівельних норм щодо відповідності інсоляції «стосується лише житлових кімнат, а кухня 1-6 площею 9,30 кв. м, яка розміщена в квартирі АДРЕСА_4 з боку земельної ділянки по АДРЕСА_2 не являється житловою кімнатою, а є підсобним приміщенням, відповідно норми інсоляції І на неї не розповсюджуються.

Як встановлено в ході судового розгляду спір між родиною ОСОБА_8 та ОСОБА_2 виник через неможливість ОСОБА_9 завершити процедуру приватизації земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, через наявні суперечності щодо межі суміжних земельних ділянок сусідніх домоволодінь за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 та відповідно встановлення відповідачем бетонної межі між сусідськими подвір`ями у 2013 році, оскільки це призвело до перешкод у користуванні та обмеженні доступу позивача до власного будинку.

Суд констатує, що ОСОБА_3 30 травня 1986 року набув право власності на 13/20 частки житлового будинку з належною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці розміром 708,6 кв.м.

Так в результаті набуття права власності на будинок до ОСОБА_3 перейшло право користування земельною ділянкою відповідно до договору купівлі продажу будинку від 30 травня 1986 року.

Підставою для виникнення права користування на земельну ділянку було отримання правовстановлюючого документа на право власності на будинок. Законодавство 1986 року не передбачало права приватної власності на землю. Право власності на земельну ділянку, надану громадянину із земель комунальної власності, з часу прийняття ЗК України 1991 року виникає з моменту державної реєстрації цього права та посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину могло переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди; якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходило право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

В подальшому рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області 29 грудня 2003 року ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку передано у власність присадибну земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вказану земельну ділянку відповідно до встановленого законом порядку не оформлено через наявний спір між сторонами по справі щодо непогодження меж сусідських земельних ділянок.

В той же час після смерті ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 безспірно перейшло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та право на земельну ділянку на якій розміщений житловий будинок в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , по частково у період 2003-2012 роки.

З в ході судового розгляду судом встановлено, що межі земельної ділянки кадастровий номер :04:224:0012, переданої у власність в розмірі відповідачу ОСОБА_2 для ведення садівництва відповідно до рішення Олександрійської міської ради № 340 від 30 вересня 2011 року, державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 999806 ОСОБА_3 погодженні не були.

Відповідно до висновку експерта №1577/1578/18-27 від 17 серпня 2018 року при розгляді плану та схеми розміщення земельної ділянки, розроблених з порушенням ПП «Геомарк» та ФОП ОСОБА_10 , площею 0,0771 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та запланована до відведення ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 0,0164 га, кадастровий номер :04:224:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває у власності ОСОБА_2 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №999806, йде накладання на 18,83 кв.м, накладання відбувається за рахунок зміщення межі на 1 м від житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Зменшення відбулося безпідставне, відсутні будь-які документи про надання цієї площі. Земельна ділянка, що належить ОСОБА_2 оформлена відповідним чином та присвоєно кадастровий номер. Фактичне розташування житлового будинку «А» та «а», розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_1 , які розташовані на межі з земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_2 , виходять за межі земельної ділянки, що надана для будівництва. Вказані будівлі виходять за межі земельної ділянки на 0,25 м та не відповідають технічному паспорту на домоволодіння.

Беручи до уваги встановлений експертом факт накладання вказаних суміжних земельний ділянок, суд не погоджується із формулюванням експерта щодо наявної самовільної забудови за адресою: АДРЕСА_1 . Оцінюючи вказаний висновок експерта суд акцентує увагу, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , побудований у 1909 році, перейшов у спільну власність подружжя у 1986 році. Згідно технічного паспорта на будинок всі добудови завершені до 1991 року. У 2014 році за заявою ОСОБА_2 щодо незаконного будівництва від 18 вересня 2014 року було проведено інспектування будинку, в ході якого Державна інспекція державного будівельного архітектурного контролю виявлено порушення інженерно-технічних заходів для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель господарських споруд, самочинно побудованих споруд не виявлено.

Розроблення технічної документації, відведення та передача ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення садівництва, кадастровий номер :04:224:0012, в часових межах відбулось набагато пізніше від будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд звертає увагу, що виділена ОСОБА_2 на підставі рішення міської ради земельна ділянка, для ведення садівництва розміром 0,016 га, належить ОСОБА_2 на 13/20 частки в праві власності, ще 7/20 - частка в праві власності на вказану ділянку, що фактично перебуває на території приватного володіння та огороджена бетонною огорожею, належить на праві власності Олександрійській територіальній громаді в особі Олександрійської міської ради.

Враховуючи, що земельна ділянка :04:224:0012 відведена для ведення садівництва ОСОБА_2 площею 0,0164 га накладається на земельну ділянку, визначену до відведення ОСОБА_3 , під побудованим у 1909 році будинком та перебуває у фактичному користуванні позивача, право власності позивача не визнається, і вона позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, а також вільно володіти та розпоряджатися земельною ділянкою. Враховуючи викладене, позивач змушений звертатись до суду за захистом свого права власності .

Лист Олександрійської міської ради від 02 вересня 2013 року № 934 за зверненням ОСОБА_3 щодо відсутності порушень встановлення межі між садибами по АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_1 , та витяг з проколу погоджувальної комісії міської ради по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування № 41 від 30 серпня 2013 року суд оцінює критично та таким, що суперечить встановленим обставинам справи.

За правилами добросусідства, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання ділянок, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей, зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них; власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними; у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки, якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки, у випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що набуття права власності з видачею державного акта на право власності на земельну ділянку та державна реєстрація спірної земельної ділянки ОСОБА_2 проведена без урахування того, що на той час вказана земельна ділянка не була повністю вільною, так як її частина перебувала під збудованим будинком позивача, а тому здійснення її державної реєстрації за відповідачкою є неправомірним та порушує права позивача.

За таких обставин передача у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення садівництва, яка накладається на земельну ділянку, яка на той час перебувала під будинком, є незаконним, тому підлягає скасуванню рішення Олександрійської міської ради № 340 від 30 вересня 2011 року в частині передачі ОСОБА_2 безоплатно за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва земельної ділянки площею 163,71 кв. м (розмір частки 13/20), та державний акт серії ЯК № 999806 на право спільної часткової власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

В свою чергу бетонна огорожа між домоволодінням по АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , підлягає переміщенню на відстань не менше ніж 1,0 м від зовнішньої стіни належною позивачу частини будинку.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Олександрійська міська рада Кіровоградської області, про зобов`язання знести самовільно збудоване нерухоме майно.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно з приписами статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.

Самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У справі, що перебуває на розгляді суду, предметом спору за зустрічним позовом є з`ясування обставин самовільного зайняття земельної ділянки.

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення факту самовільного зайняття неможливе без з`ясування правових підстав набуття сторонами права приватної власності та права користування на відповідні земельні ділянки, а також без аналізу нормативно-правових актів, договорів та інших документів, на підставі яких таке право було набуте.

Цим рішення суду встановлено обставини набуття позивачем та відповідачем права на земельні ділянки. Суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача за первісним позовом щодо скасування рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки та акту на право власності на вказану земельну ділянку, відповідно зобов`язати ОСОБА_2 перемістити бетону огорожу.

Вказані обставини мають істотне значення для справи, крім того, враховуючи, що згідно з дослідженої в ході судового розгляду технічної документації на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не встановлено відомостей щодо наявного будівництва, яке здійснено без належних дозвільних документів, або з порушенням будівельних та містобудівних норм. Крім того будівництво, що не відповідає закону не виявлено і Державною інспекцією державного будівельного архітектурного контролю в ході інспектування вказаного будинку у 2014 році.

Суд констатує, що доказів наявності самовільно збудованих будинків і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надано.

Висновком експерта судової земельно-технічної експертизи від 17 серпня 2018 року встановлено накладення земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 . В той же час припущення експерта щодо наявної самовільної забудови не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про неможливість порушення права позивача за зустрічним позовом, оскільки право користування на земельну ділянку на якій розташований будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникло задовго до виникнення права власності ОСОБА_11 на суміжну земельну ділянку у 2011 році для ведення садівництва.

З досліджених в ході судового розгляду обставин судом встановлено, що спір між сторонами існує про межі земельних ділянок, а не самовільне захоплення відповідачем за зустрічним позовом частини ділянки, що належить ОСОБА_2 .

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Вимогу про знесення житлового будинку позивач за зустрічним позовом належними і допустимими доказами не довів.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Суд констатує, що в результаті накладення меж земельних ділянок позивач позбавлений можливості у встановленому законом порядку завершити оформлення належного йому права на земельну ділянку достатньо тривалий час, відновлення його порушеного права при задоволенні позовних вимог за первісним позовом та скасування державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_2 , яка в свою чергу не позбавлена права звернутися до органу місцевого самоврядування щодо передачі їй у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва та її належного оформлення, призведе до справедливого балансу.

В той же час припинення речових прав щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме житлового будинку та земельної ділянки для обслуговування вказаного будинку, було б непропорційним та призвело б до порушення її права як власника, гарантованих в тому числі і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Судові витрати.

Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач понесла судові витрати у виді сплати судового збору, витрат на проведення експертизи та витрат на правову допомогу.

Суд вважає, що позивачка правильно визначила відповідачів у справі ОСОБА_2 та Олександрійську міську раду Кіровоградської області.

На думку суду, в результаті несумлінних дій відповідачів було прийняте рішення Олександрійської міської ради Кіровоградської області в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,59 га, яке у послідуючому було скасоване судом.

Судові витрати склали: 3073, 60 грн - сплата судового збору, 9806,40 грн витрати на проведення експертизи № 1552/1553/20-27.

Тому понесені позивачкою судові витрати повинні бути стягнуті з відповідачів у рівних частинах на користь позивачки ОСОБА_1 .

Судові витрати за зустрічним позовом у зв`язку з відмовою у його задоволенні суд залишає за відповідачем за зустрічним позовом як фактично понесені.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ) та Олександрійської міської ради Кіровоградської області (, адреса місця знаходження: Кіровоградська область, Олександрійський район, м. Олександрія, пр. Соборний, 59), про скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Скасувати рішення Олександрійської міської ради № 340 від 30 вересня 2011 року в частині передачі ОСОБА_2 безоплатно за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва земельної ділянки площею 163,71 кв. м (розмір частки 13/20).

Визнати недійсним державний акт серії ЯК № 999806 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :04:224:0012, площею 0,0164 га, для ведення садівництва.

Зобов`язати ОСОБА_2 перенести бетонну огорожу від домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на відстань не менше ніж 1,0 м від зовнішньої стіни належної позивачу частини будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп, витрати на оплату експертизи № 1552/1553/20-27 в розмірі 4903 (чотири тисячі дев`ятсот три) грн 20 коп.

Стягнути з Олександрійської міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп, витрати на оплату експертизи № 1552/1553/20-27 в розмірі 4903 (чотири тисячі дев`ятсот три) грн 20 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Олександрійська міська рада Кіровоградської області, про зобов`язання знести самовільно збудоване нерухоме майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 22 липня 2025 року.

Суддя І.П. Шинкаренко