ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/901/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/358/21 Категорія: 307020000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Сіренка Ю.В.,

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування поданого позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гереженівка, Уманського району Черкаської області помер батько її покійного співмешканця ОСОБА_3 у віці 83 років. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) та інше рухоме та нерухоме майна. Вказану спадщину фактично прийняла вона та відповідач, як спадкоємець за правом представлення у зв`язку зі смертю свого батька та сина ОСОБА_2 .

Також, на її користь від прийняття своєї частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 , відмовилася його дочка ОСОБА_4 .

Проте, позивач не має можливості отримати свідоцтва на спадщину, оскільки факт її постійного проживання із спадкоємцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини підтверджується лише актом та довідкою сільської ради, але цього не достатньо для видачі свідоцтва, не дивлячись на те, що вона фактично є спадкоємцем четвертої черги спадкування.

При цьому зазначає, що покійний ОСОБА_3 є батьком її покійного співмешканця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті співмешканця, вона продовжувала підтримувати родинні стосунки з його батьком ОСОБА_3 , який на той час проживав в с. Коржовий Кут, Уманського району, Черкаської області. 06.01.2014 у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, з урахуванням похилого віку ОСОБА_3 , вона була змушена забрати його до місця свого проживання в с. Гереженівка, Уманського району, Черкаської області, де він проживав до дня своєї смерті.

З часу спільного проживання, у зв`язку з тим, що в силу віку та хвороби ОСОБА_3 потребував постійного стороннього догляду, був у безпорадному стані, вона здійснювала за ним догляд, прала одяг, готувала їжу, допомагала в лікуванні та здійснювала інші дії, необхідні для повноцінного життя та існування ОСОБА_3 .

Відповідно до наданої ним довіреності вона отримувала його пенсію та розпоряджалася нею. На початку березня 2020 року в нього стався інсульт, після чого він взагалі не зміг обходитися без її допомоги, тому лише вона здійснювала за ним постійний догляд.

Після того, як ОСОБА_3 помер, вона повністю займалася його похованням, провела всі необхідні обряди та все оплатила, тому вважає, що має право на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець четвертої черги.

Крім того, позивач вважає, що є всі підставі для усунення від спадкування відповідача ОСОБА_2 , оскільки він є рідним онуком покійного ОСОБА_3 , проте, не дивлячись на його безпорадний стан, ухилявся від надання йому будь якої допомоги, він не брав участі у його догляді та не надавав матеріальної допомоги, ніколи з ним не спілкувався та не провідував його, хоча проживав з ним в одному населеному пункті.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що вона проживала однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 06.01.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також, усунути ОСОБА_2 від права спадкування після смерті його діда ОСОБА_3 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані докази не підтверджують ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, тобто спільного проживання протягом останніх п`яти років ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Стосовно позовної вимоги щодо усунення від спадкування відповідача ОСОБА_2 судом зазначено, що позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів щодо безпорадного стану ОСОБА_3 , а також ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. Надані документи та покази свідків навпаки спростовують обґрунтування позивача щодо безпорадного стану ОСОБА_3 .

Також, матеріали справи не містять доказів ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги своєму дідові ОСОБА_3 , так як невстановлена його винна поведінка, яка б свідчила про відмову його від надання такої допомоги, оскільки вказані посилання позивача не підтверджені жодними доказами.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, вказуючи, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням вимог норм процесуального та матеріального права. Просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, оскільки вона проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 і по ІНФОРМАЦІЯ_1 , мали спільний побут, спільний бюджет, вели спільне господарство, тому є спадкоємцем четвертої черги за законом.

При цьому, стверджує, що відповідач ухилявся від виконання покладених на нього законом обов`язків, як онука, надавати допомогу, тому повинен бути усунутий від спадщини.

Вказує, що нею надані письмові докази, а саме акт Дмитрушівської сільської ради від 27.06.2020 року, довідка Дмитрушівської сільської ради №237 від 30.06.2020 року, довідка Коржовокутської сільської ради №56/02-18 від 10.07.2020 року, довідка Коржовокутської сільської ради №57/02-18 від 10.07.2020 року, з яких вбачається, що вони з ОСОБА_3 , починаючи з 06 січня 2014 року проживали разом однією сім`єю за місцем проживання, вели спільне господарство, вона особисто здійснювала догляд за ОСОБА_3 , допомагала йому, здійснила його поховання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Кравченко Р.М. вказує, що безпосередньо (за день) перед смертю ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 03.04.2020 року у Коржовокутівській сільській раді Уманського району, за місцем свого проживання ОСОБА_3 звернувся до сільської ради для оформлення довіреності на право отримувати пенсію від його імені. Даний документ свідчить про те, що ОСОБА_3 самостійно звернувся до сільської ради, прибув туди, в присутності службової особи виявив волю на посвідчення довіреності, яку зафіксували за допомогою технічних засобів, службова особа встановила його дієздатність та особу, і засвідчила власноручний підпис.

Вказана обставина виключає безпорадний стан, хворобу або каліцтво, у зв`язку з чим спадкодавець ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги. Крім того, вказує, що ОСОБА_3 ,. після проходження лікування в неврологічному відділенні КНП Уманська центральна районна лікарня» Уманської районної ради, 20.03.2020 року був виписаний з лікарні з покращенням.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до Довідки № 57/02-18 від 10.07.2020, виданої Корожовокутською сільською радою Уманського району Черкаської області, ОСОБА_1 провела поховання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Видаткової накладної від 04.04.2020, ОСОБА_1 понесла витрати пов`язані з похованням на загальну суму 6505,00 грн.

Відповідно до Довідки № 56/02-18 від 10.07.2020, виданої Коржовокутською сільською радою Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 та на день смерті проживав в с. Гереженівка, Уманського району, Черкаської області.

При цьому, відповідно до інформації, наданої Бабанською селищною радою за №22-02/58 від 10.06.2021, село Коржовий Кут, Уманського району, Черкаської області увійшло до Бабанської об`єднаної територіальної громади з 24.11.2020. Бабанська селищна рада не володіє інформацією з якої точно дати ОСОБА_3 проживав в с. Гереженівка, Уманського району, Черкаської області. Інформація у довідці виданій Коржовокутською сільською радою 10.07.2020 про те, що на день смерті ОСОБА_3 проживав в с. Гереженівка вказана на основі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Коржовокутської сільської ради 06.04.2020 (а.с. 60).

Позивачем надано копію Довіреності від 03.04.2020, якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 отримувати належну йому пенсію у відділенні поштового зв`язку. Тобто, із зазначеного вбачається, що вказана довіреність була видана за день до смерті ОСОБА_3 , що ставить під сумнів твердження позивача щодо безпорадного стану ОСОБА_3 .

З наданого Акту від 27.06.2020 за підписом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , починаючи з 06.01.2014 проживали однією сім`єю і вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 особисто здійснювала догляд за ОСОБА_3 , допомагаючи йому у побуті, лікуванні, а після його смерті вона займалася похоронами, закупляла обрядові предмети для поховання.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що її батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років, який до січня 2014 року проживав в с. Коржовий Кут, Уманського району, Черкаської області, а з січня 2014 року і до дня своєї смерті проживав однією сім`єю з невісткою ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , яка здійснювала за ним догляд та провела його поховання. Спільне проживання та такий догляд був зумовлений тим, що ОСОБА_3 тривалий час через зловживання спиртними напоями та хворобами перебував у безпорадному стані, не міг сам себе доглядати та потребував постійного стороннього догляду. Крім того, з пояснень вбачається, що стосунки її батька ОСОБА_3 та його онука, тобто відповідача по справі ОСОБА_2 , були лише на папері, адже теплих родинних стосунків вони ніколи не підтримували.

Також, з наданих письмових пояснень свідка ОСОБА_10 , яка є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_3 , який помер у 2020 році не проживав із ОСОБА_1 . Вона лише забрала його з лікарні, де він лікувався протягом 5 днів, та помістила його у хліві сусідів, де він пробув 4 дні, а потім втік до себе додому в с. Коржовий Кут, де проживав до дня своєї смерті. Багато людей можуть підтвердити те, що ОСОБА_3 ніколи не проживав разом з ОСОБА_1 , тим більше протягом останніх п`яти років. Також, зазначає те, що ОСОБА_6 сам не звертався за допомогою до свого онука ОСОБА_2 , адже той час від часу його провідував та привозив продукти харчування.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції були заслухані свідки у справі, які надали наступні покази.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що позивачка є його матір`ю, а ОСОБА_2 він не знає. Його мати почала доглядати ОСОБА_3 коли він захворів у 2014 році та забрала його в с. Гереженівка. На той час була домовленість, що мати його буде доглядати, а він за це віддасть їй свою хату. Проживав він з матір`ю до самої смерті і вона займалася його похованням. ОСОБА_12 , це син ОСОБА_13 і він проживав разом з матір`ю. ОСОБА_12 помер перший, ніж його батько, а мати так і продовжила його доглядати. ОСОБА_3 ніколи нічого не розповідав про свого онука.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що позивачка є її невісткою, відповідач є її онуком, а покійний ОСОБА_3 був її колишнім чоловіком. У ОСОБА_3 була ще одна дружина і після його смерті його доглядала позивачка ОСОБА_1 , оскільки він потребував стороннього догляду. У 2014 році ОСОБА_3 стало погано, йому викликали швидку допомогу, яка на прохання позивачки забрала його до лікарні. Після того, як його виписали з лікарні, ОСОБА_1 його забрала до себе, там йому ставили крапельниці, але через кілька днів він помер. Відповідача у справі, тобто свого онука він не визнавав та не спілкувався з ним. Їй про це відомо через спілкування по телефону з ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що позивач є її односельчанкою, а ОСОБА_2 знає, оскільки її діти купили хату у його матері. ОСОБА_3 вона не знає, але чула, що такий чоловік жив у селі Коржовий Кут. Вона лише бачила, як біля двору ОСОБА_1 стояла домовина та хрест із надписом « ОСОБА_3 ». При цьому їй не відомо, чи хтось проживав разом із ОСОБА_14 , оскільки вона з нею не спілкується, починаючи з 2006 року.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що позивач є її сусідкою, відповідача знає через його матір, раніше він проживав у селі Гереженівка, а на даний час проживає у Польщі. ОСОБА_3 є дідом відповідача, але він ніколи не проживав в селі Гереженівка. Оскільки вона є медсестрою, то до неї зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила, що забрала ОСОБА_3 з лікарні в м. Умань і потрібно ставити крапельниці, на що вона погодилася. Вона прийшла до ОСОБА_1 додому, але вона сказала, що ОСОБА_3 знаходиться не тут, а в іншій хаті, яку вона купила. Вони пішли туди і виявилося, що то хатина типу літньої кухні. Коли туди увійшли то вона побачила, що ОСОБА_3 прив`язаний до ліжка, він матюкався та кричав, що хоче додому, але йому пояснювали, що треба ставити крапельниці. Вона туди ходила п`ять днів ставити крапельниці, після чого більше його не бачила. В селі Гереженівка він не проживав, оскільки жив в селі Коржовий Кут.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що з позивачкою вона проживає в одному селі, а відповідач ОСОБА_2 є її сином. Покійний ОСОБА_3 є дідом її сина, тобто відповідача. Вона проживала з батьком відповідача, який після розпаду сім`ї почав проживати з ОСОБА_14 . Їй відомо, що її колишній свекор ОСОБА_3 ніколи не проживав у ОСОБА_1 . Якийсь час він проживав у ОСОБА_7 , а потім поїхав до села Коржовий Кут. ОСОБА_3 ніколи не звертався до свого онука ОСОБА_2 за будь-якою допомогою. Знає, що приблизно у 2019 році ОСОБА_1 забрала ОСОБА_3 і поселила в хаті, яку купила і там він був прив`язаний до ліжка, медпрацівниця йому ставила крапельниці, а потім його хтось відв`язав і він звідти втік. До його смерті в селі Корж Кут його доглядала інша жінка, яка не має бажання давати свідчення.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_14 вона проживає по одній вулиці в с. Гереженівка. В період часу з 2018 року по 2020 рік вона проживала в селі Гереженівка, але за цей час вона в домоволодінні ОСОБА_1 , а також у домоволодінні, яке вона придбала, жодного разу не бачила ОСОБА_3 , а лише у 2020 році біля її двору бачила домовину та хрест з написом « ОСОБА_3 ».

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що і позивач і відповідач є її односельцями. Певний час вона виконувала обов`язки заступника голови села, тому посвідчувала дійсність підписів на документах. Вона не може стверджувати факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що вказано в акті та довідці, а лише засвідчила справжність підпису людей, а не самого факту, про який там зазначено. Їй не відомо чи проживав ОСОБА_3 у ОСОБА_1 , але відомо, що в селі ОСОБА_3 якийсь час був, але перед смертю його вже не було, хоча чула від людей, що він був лежачим, а ОСОБА_19 його доглядала.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Зокрема, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258-1265).

Зокрема, за положеннями статті 1264 і 1265 ЦК України передбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (п`ята черга спадкування), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 686/15993/21 зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, ОСОБА_1 надала довідку Дмитрушівської сільської ради Уманського району Черкаської області, с. Гереженівка №237 від 30.06.2020 року за підписом заступника сільського голови Т. Богачук, в якій зазначено про те, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю, вела спільне господарство разом з ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , починаючи з 06 січня 2014 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, у судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_20 надала покази, що їй невідомо чи проживали вказані особи разом, водночас чула від людей, що ОСОБА_3 був лежачим.

Тобто особа, яка видала довідку, що підтверджує факт спільного проживання померлого з позивачем, в судовому засіданні не змогла підтвердити даний факт.

З показів свідків вбачається, що ними надані пояснення, які є суперечливими та не дають підстав для висновку про спільне проживання однією сім`єю померлого з позивачем.

Слід зауважити, що самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю.

Водночас, колегія суддів вважає доведеними належними доказами факт поховання померлого ОСОБА_3 позивачем у справі ОСОБА_1 , оскільки на їх підтвердження надані відповідні докази про оплату послуг з поховання.

Інші докази, а саме довідки Коржокутівської сільської ради Уманського району Черкаської області не підтверджують факту спільного проживання однією сім`єю померлого ОСОБА_3 з ОСОБА_1 протягом останніх п`яти років, оскільки містять лише інформацію про здійснення поховання померлого позивачем, а також, що на момент смерті ОСОБА_3 проживав в с. Гереженівка, Уманського району, Черкаської області.

Отже, надані позивачем докази є недостатніми для підтвердження факту проживання позивача та ОСОБА_3 однією сім`єю та ведення ними спільного господарства протягом останніх п`яти років до смертіостаннього.

Таким чином, з огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

При цьому має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 206/68/15-ц, від 08 жовтня 2018 року у справі № 441/509/16, від 24 вересня 2020 року у справі № 534/1318/17.

ОСОБА_1 пояснювала, що відповідач ухилявся від надання своєму діду ОСОБА_3 допомоги, хоча той перебував у безпорадному стані.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_3 мав похилий вік та незадовільний стан здоров`я, що підтверджується інформацією, наданою КНП «Уманська центральна районна лікарня» Уманської районної ради за № 2506/01-03 від 15.10.2020.

Однак, померлий був виписаний зі стаціонарного лікуванні у неврологічному відділенні закладу, в якому перебував з 16.03.2020 по 20.03.2020, додому з покращенням.

У даній довідці не міститься інформації, що він потребував постійного стороннього догляду.

Надана позивачем копія довіреності від 03.04.2020, якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 отримувати належну йому пенсію, спростовує твердження позивача щодо безпорадного стану ОСОБА_3 , який виходячи зі змісту довіреності, особисто з`явився до секретаря Коржовокутівської сільської ради в с. Коржів Кут Уманського району та, після перевірки його дієздатност,і підписав довіреність (т. 1 а.с.14).

У ході розгляду справи не встановлено наявність умисних дій чи бездіяльності відповідача, спрямованої на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу своєму діду, а участь ОСОБА_1 у похованні ОСОБА_3 не є підставою для усунення відповідача від спадкування.

Отже, оскільки колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 не довела, що вона є особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, а тому висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача про усунення ОСОБА_2 від спадкування є правильним також.

Додані до апеляційної скарги докази подані позивачем з порушенням норм ЦПК України, а будь-яких виняткових обставин, які зумовили їх невчасне подання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не наводить, тому колегія суддів не вбачає підстав для надання їм оцінки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2025 року.

Судді: