УХВАЛА

про забезпечення позову

28.07.2025 м. Бар Вінницької області

Суддя Барського районного суду Вінницької області Питель О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Барський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування та встановлення факту, що має юридичне значення. 24.07.2025 позивачкою подано заяву про забезпечення позову, у якій вона просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на три земельні ділянки, а саме: з кадастровим номером :02:002:0162, площею 1,4264 га, цільове призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :01:001:0179, площею 0,3446 га, цільове призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та з кадастровим номером :01:001:0178, площею 0,4293 га, цільове призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаних земельних ділянок. Заява мотивована тим, що 06.09.2024 рішенням Барського районного суду Вінницької області заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини було задоволено повністю. Про факт існування значеного вище рішення суду ОСОБА_1 стало відомо під час судового засідання у справі № 125/2306/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Барський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування та встановлення факту, що має юридичне значення, 21.01.2025, коли адвокат Довганич Марини Василівни заявила клопотання про долучення копії постанови Барського районного суду від 06.09.2024 у справі № 125/1498/24 та ухвали про виправлення описки від 13.01.2025. Зазначений вище юридичний факт спільного проживання був встановлений з метою оформлення спадкових прав на три земельні ділянки, а саме: з кадастровим номером :02:002:0162, площею 1,4264 га, з кадастровим номером :01:001:0179, площею 0,3446 га та з кадастровим номером :01:001:0178, площею 0,4293 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які на день смерті належали ОСОБА_3 згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.07.2024 (копії додаються). Після отримання рішення Барського районного суду Вінницької області від 06.09.2024, ОСОБА_2 оформила спадкові права через державну нотаріальну контору та отримала на дві земельні ділянки свідоцтва про право на спадщину та 13.02.2025 зареєструвала право власності на дві з трьох земельних ділянок (копії інформацій додаються). У заявника є відомості, що теперішня власниця планує найближчим часом відчужити земельні ділянки, тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити фактично неможливим виконання рішення суду.

Ознайомившись із заявою, дослідивши докази, що долучені до неї, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, з огляду на таке.

ОСОБА_2 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 набула у власність дві земельні ділянки: площею 0,4293 га, з кадастровим номером :01:001:0178, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 1,4264 га, з кадастровим номером :02:002:0162, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується даними копій Інформаційних довідок Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 24.07.2025.

ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,3446 га, з кадастровим номером :01:001:0179, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується даними копії Інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 24.07.2025.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний з позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд ураховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з п. 43 Рішення у справі "Шмалько проти України", право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд ураховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Барський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування та встановлення факту, що має юридичне значення. Предметом спору у якій є наведені вище земельні ділянки.

Суд вважає належним та допустимим обґрунтування заяви про забезпечення позову, а саме, щодо посилання на можливість відчуження ОСОБА_2 земельних ділянок; а також суд ураховує процесуальну поведінку ОСОБА_2 , яка, звертаючись до суду щодо реалізації спадкових прав, не залучила до справи сестру спадкодавиці, що стало однією з підстав скасування судового рішення, яким було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 та спадкодавиці, на підставі якого ОСОБА_2 прийняла у спадщину земельні ділянки.

З урахуванням викладеного вище та наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, керуючись принципом розумності, необхідністю забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, є обґрунтованими, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, а, відтак, порушить права заявника на судовий захист.

Суд зазначає, що забезпечення позову має тимчасовий запобіжний характер і спрямоване на забезпечення можливості виконання ймовірного рішення суду та на недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір.

Відповідно до частини першої та другої ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-153, 157, 258-260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на три земельні ділянки, а саме: з кадастровим номером :02:002:0162, площею 1,4264 га, цільове призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :01:001:0179, площею 0,3446 га, цільове призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та з кадастровим номером :01:001:0178, площею 0,4293 га, цільове призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заборонити державним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних органів вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, що стосуються вказаних земельних ділянок.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя