Номер провадження: 22-ц/813/3508/25
Справа № 946/2804/24
Головуючий у першій інстанції Присакар О.Я.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - орган опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петров Володимир Степанович

на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що вона не піклується донькою та не приймає участь у її вихованні. Шлюб між ними розірваний 17 травня 2012 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області. У 2012 року ОСОБА_2 виїхала з дочкою ОСОБА_4 , останні два роки місцезнаходження відповідачки невідоме. Вихованням ОСОБА_3 займається батько. Таким чином, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не піклується нею у необхідному обсязі для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Тривалий час, та до теперішнього часу мати жодного разу не приходила до неї, не надавала коштів в добровільному порядку, повністю відсторонилася від виховання та утримання дитини. ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, в стані алкогольного сп`яніння намагається дзвонити донці, виясняє стосунки, ображає її чинить психологічний тиск.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (місцезнаходження: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Саф`яни, вул. Грушевського, 85) про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено.

Судове рішення суду вмотивовано тим, що належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку, які б давали беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до матері, як позбавлення батьківських прав, позивачем не доведено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петров В.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Ізмаїл, батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивачем було надано суду докази по обставинам, які вже встановлені при прийнятті рішення по справі № 946/7573/20, а наданий відповідний висновок органу опіки та піклування про те, що ОСОБА_2 повністю та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснює протиправну поведінку, проводить свідоме нехтування своїх обов`язків - має стати підставою для позбавлення її батьківських прав.

Звертається увага на те, що суд першої інстанції неодноразово викликав повістками ОСОБА_2 за місцем реєстрації, але вона за тою адресою не проживає. І взагалі на теперішній час невідомо де знаходиться ця особа. Є ймовірність, що ОСОБА_2 знаходиться за кордоном. Крім того, ОСОБА_2 в продовж трьох років не спілкувалася з дитиною та не повідомляє де вона знаходиться. При такій ситуації виявити її відношення до позовних вимог ОСОБА_1 взагалі не представляється можливим, життя дитини потребує вирішення життєвих питань, а суд своїм рішенням перешкоджає їх розблокуванню.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник ОСОБА_1 адвокат Петров В.С. в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.

Також, в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за участю представника органу опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Ступак І.А. та спеціаліста Конча І.С. була допитана неповнолітня ОСОБА_3 , яка не заперечувала, щодо позбавлення матір батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена, судову повістку на 22.05.2025 року отримала, а судові повістка на 05.06.2025 року повернулась до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання», заяв про відкладення справи або слухання справи за її відсутністю не направляла.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 грудня 2008 року, виданого виконавчим комітетом Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 17 травня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 серпня 2008 року - розірваний.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 14.07.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були позбавлені батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки Утконосівського закладу загальної середньої освіти Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району, ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який приділяє належну увагу вихованню доньки.

Згідно характеристики Утконосівського старостинського округу №26/05-812 від 11 червня 2024 року ОСОБА_1 виховує доньку ОСОБА_3 самостійно, мати дитини проживає за кордоном та не приймає участі у її вихованні.

Матеріали справи не містять доказів перетину відповідачем державного кордону України.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 29 березня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком ОСОБА_1 , дідусем ОСОБА_5 , бабусею ОСОБА_6 . У житловому будинку добрі умови проживання, дитина забезпечена сезонним одягом та взуттям, навчальними посібниками.

Згідно висновку органу опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, затверджено рішенням виконавчого комітету Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 15 серпня 2024 року за № 242 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у відношенні неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагопристойною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагопристойним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, оскільки більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Разом із тим, спір виникає у надчутливих правовідносин, де в центрі повинні стояти інтереси дитини, а тому суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі, з урахуванням того, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, а поведінку батьків (матері/батька) змінити неможливо.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки судом враховано якнайкращі інтереси дитини.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, обстеження умов проживання ОСОБА_2 проводилось не за адресою її реєстрації та підтверджень факту зловживання відповідачкою спиртними напоями матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено необхідності застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на висновок органу опіки та піклування, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вказаний висновок органу опіки та піклування не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

Крім того, слід зазначити, що вказаний висновок носить рекомендаційний характер.

Узагальнені доводи позивача у апеляційній скарзі про те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, самоусунулась від участі у її житті є недоведеними.

При цьому, ні позивачем, а ні органом опіки і піклування не доведено те, що вичерпано всі інші заходи впливу на відповідачку і вони виявилися безрезультатними.

Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів які б давали беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до матері, як позбавлення батьківських прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішеннями та не спрямовані на забезпечення інтересів дитини.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2024 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петров Володимир Степанович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький