Єдиний унікальний номер судової справи 462/4130/24
Номер провадження 4-с/462/31/25
УХВАЛА

про повернення без розгляду

(скарги на дії/бездіяльність органу примусового виконання)

22 липня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

встановив:

І. Рух справи.

Представник ОСОБА_1 адвокат Торопчин О. Д., 22.07.2025 року (вх. № 15998) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою скаргою (документ сформований в системі «Електронний суд» 21.07.2025 року) на дії/бездіяльність органу примусового виконання, у якій просить суд:

-«прийняти скаргу на дії/бездіяльність приватного виконавця Львівського виконавчого округу Ільчишин Л. В. у виконавчому провадженні № 76818359 щодо дій пов`язаних з винесенням нею постанови від 14.07.2025 року про опис та арешт майна боржника, що має на меті реалізацію нерухомого майна у примусовому порядку»;

-«визнати протиправною та скасувати повністю постанову від 14.07.2025 року винесену приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Любов Ільчишин про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається власне з житлового будинку 43, 3 м.кв., до будинку належить сарай, ворота, хвіртка, огорожа, (ідентифікаційні ознаки, опис будинку, ін. зазначено у самій постанові), винесену приватним виконавцем для подальшої реалізації майна боржника, вчинення дій з встановленням його вартості суб`єктом оціночної діяльності»;

-«на час розгляду скарги, зупинити дію згаданої вище постанови, оскільки дії з опису майна боржника, за його відсутністю вже відбулись, не враховано інтереси малолітньої особи, члена сім`ї боржника зареєстрованого у вказаному житлі, згода Органу опіки та піклування на вчинення будь-яких дій з вказаним нерухомим майном, де зареєстрована донька боржника - відсутня, та існує ризик переуступки боргу (відступлення права вимоги) від стягувача, приватного виконавця - третім особам, застави майна у банківських, кредитних установах, тощо. У разі вибуття у вище перелічений спосіб нерухомого майна боржника, без вжиття заходів забезпечення стане не можливим або ускладненим відновлення майнових та особистих прав, як боржника, власника житла, так і її малолітньої дитини, зареєстрованої у житлі».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2025 року для розгляду зазначеної скарги визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

ІІ. Щодо можливості прийняття скарги до розгляду.

Перевіривши письмову скаргу та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що така не відповідає вимогам щодо форми та змісту заяви, передбаченим, зокрема Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Згідно з ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Вимоги до форми та змісту скарги встановлені ст. 448 ЦПК України.

Так, згідно п. 1 ч. 4 ст. 448 ЦПК України до скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися.

Відповідно до ч. 5 ст. 448 ЦПК України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

ІІІ. Щодо підтвердження представництва.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

У розумінні наведеного, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку норм ЦПК України.

Із матеріалів скарги вбачається, що при зверненні із скаргою до Залізничного районного суду м. Львова таку підписав представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Торопчин О. Д., також останній підтвердив відповідність копій письмових доказів оригіналу, які знаходяться у скаржника, своїм підписом.

На підтвердження представництва інтересів скаржника ОСОБА_1 , адвокат Торопчин О. Д. долучив до матеріалів справи ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1394966 від 17.07.2025 року.

Із змісту вказаного ордера вбачається, що такий видано на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги № б/н від 16.07.2025 року, однак в назві органу у якому надається правнича допомога зазначено: «…у ВП № 76818359».

Зазначене унеможливлює встановлення органу у якому уповноважено адвоката Торопчина О. Д. представляти інтереси ОСОБА_1 .

Так, суд вважає необхідним зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16.12.1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04.12.1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21.10.2010 року).

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до ч. 1 - 3 якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400? КК України).

Відповідно до п. 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року № 41 (далі Положення) ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно з п. п 12.4 п. 12 Положення ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів, визначених п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Вказівка в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається у судах всіх інстанцій є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 521/16183/22 (провадження № 61-2060св23) від 17.05.2023 року.

ІV. Підсумки.

Враховуючи, що ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1384866 від 17.07.2025 року у графі «назва органу, у якому надається правнича допомога» містить вказівку на назву органу, у якому надається правнича допомога, а саме «…у ВП № 76818359», відтак вказаний ордер місить уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів (органів/установ) у яких адвокат уповноважений надавати правничу допомогу клієнту та представляти його інтереси, отже підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів скаржника у Залізничному районному суді м. Львова відсутні.

За таких обставин, з огляду на відсутність документів щодо підтвердження повноважень адвоката Торопчина О. Д. на представництво інтересів ОСОБА_1 у Залізничному районному суді м. Львова, та документів які б надавали йому право, у розумінні закону, на подання та підписання скарги від імені скаржника, скаргу слід повернути без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 448 ЦПК України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Враховуючи те, що скаргу подано без додержання вимог ч. 3, 4 ст. 448 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст. 260, 353, 354, 447-449 ЦПК України, суд -

постановив:

1. Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання залишити без розгляду.

2. Роз`яснення суду.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду після того, як скарга буде приведена у відповідність до вимог ЦПК України.

3. Порядок оскарження ухвали суду та набрання нею законної сили.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання (ч. 2 ст. 261 ЦПК України).

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко