У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2025 Справа №607/14728/25 Провадження №2-з/607/53/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі заяву представника ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лещенко Світлана Вікторівна про забезпечення позову до подачі позовної заяви та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

17 липня 2025 року через систему «Електронний суд» до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернулася представник ОСОБА_1 адвокат Лещенко С. В. із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Ураховуючи зміст заяви та її прохальної частини, у якій висловлено прохання витребувати у приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. (вул. Котляревського, 69, прим.164,165, м. Тернопіль, 46003) належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом, з метою уникнення надмірного формалізму, було вирішено при розгляді цієї заяви керуватиметься приписами статей 116 119 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), якими унормовано процесуальний порядок вирішення питань забезпечення доказів.

Відтак, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 липня 2025 року вирішено прийняти заяву до свого провадження та призначити розгляд заяви на 22 липня 2025 року з викликом учасників справи.

У судове засідання заявник, її представник, а також приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б., не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько заявниці ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер :01:006:0243, що розташована в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1349 га, кадастровий номер :02:004:0099, що розташована АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та мати покійного ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся заявниці ОСОБА_2 .

У встановлений законом строк ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до нотаріуса з метою подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі, однак нотаріус повідомила, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 заведена приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. Відповідно, заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були направлені до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б

Станом на сьогодні невідомо за чиєю заявою приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. була заведена спадкова справа.

На цей час ОСОБА_4 , позбавлена можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, оскільки не володіє інформацією про спадкоємців, а відтак не може визначити підсудність майбутнього позову про визнання частки в праві власності та виконати вимоги процесуального закону в частині зазначення у позові інформації про відповідача (відповідачів), а пред`явлення позовів до невідомих осіб, без зазначення відповідача (відповідачів) ЦПК України не допускає, а тому вимушена просити витребувати вказану інформацію до пред`явлення позову до суду.

Відтак, у заяві висловлено прохання витребувати у приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. (вул. Котляревського, 69, прим.164,165, м. Тернопіль, 46003) належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Мотивувальна частина

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).

Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп).

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша); заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви (частина третя); забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія; забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу (абзац перший частини четвертої).

Згідно з частиною першою статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається, зокрема: найменування суду, до якого подається заява (пункт 1); докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні (пункт 4); обґрунтування необхідності забезпечення доказів (пункт 5); спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази (пункт 6).

За приписами частин першої третьої статті 118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею, заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду, заявник та інші особи, які можуть отримати статус учасників справи, повідомляються про дату, час і місце судового засідання, проте їх неявка не перешкоджає розгляду поданої заяви.

Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи положення законодавства у зіставленні з вимогами заявника, виснувала, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування та заборони вчиняти певні дії щодо них, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто забезпечення доказів це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів (постанова від 03 липня 2019 року, справа № 901/845/18).

Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів

для забезпечення доказів (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року,

справа № 367/6751/18-ц).

Найвищий суд у системі судоустрою України у цьому рішенні також зазначив, що разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відтак, на думку суду, процесуальний механізм забезпечення доказів спрямований на витребування тих доказів, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено і ризик такої втрати має ґрунтуватися на об`єктивних фактах, а також у тих виняткових випадках, коли збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи суттєво утрудненим. Цей процесуальний інструмент не може підміняти процесуального інституту витребування доказів, що унормований приписами статті 84 ЦПК України.

Отже, задоволення або незадоволення заяви про забезпечення доказів залежить від того чи наявне у заяві належне обґрунтування того, що докази, які просить забезпечити заявник, можуть бути втрачені або збирання, подання відповідних доказів, стане згодом неможливим чи утрудненим.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів, заявник посилається на те, що їй було відмовлено у наданні відомостей, оскільки вони містять нотаріальну таємницю. Проте, слід зазначити, що заява про забезпечення доказів не містить обґрунтування того, що докази, які просить забезпечити заявник до подачі позову, можуть бути втрачені або збирання чи їх подання стане згодом неможливим чи утрудненим. Ненадання уповноваженою особою запитуваної інформації не може бути підставою припускати, що державний орган, нотаріус певним чином буде перешкоджати у подальшому у наданні доказів, зокрема, на стадії після подачі заявником позовної заяви та витребування цих доказів судом після відкриття провадження у справі у порядку статті 84 ЦПК України або, що можуть бути здійснені дії протиправного характеру, спрямовані знищення відповідної спадкової справи.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви

Враховуючи наведене вище, а також беручи до уваги ту обставину, що стороною заявника необґрунтовано та не доведено необхідність забезпечення доказів до подачі позову, та те, що наявні підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про забезпечення доказів до подачі позову відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю та недоведеністю.

Відмовляючи в задоволенні цієї заяви судом враховано, що заявник, як позивач, після пред`явлення позову, зокрема за місцем знаходження нерухомого майна, не позбавлений права звернутися до суду із заявою про витребування доказів із відповідним обґрунтуванням необхідності їх витребування з огляду на заявлені позовні вимоги.

Керуючись статтями 2, 5, 10, 13, 116 118, 260 261, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лещенко Світлана Вікторівна, про забезпечення доказів до подачі позовної заяви відмовити.

2. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

3. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

4. Копію ухвали суду направити заявнику та приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо цієї справи: tem.te.court.gov.ua.

Повний текст ухвали виготовлено 22 липня 2025 року.

Головуючий суддя Т. І. Якімець