Справа №463/6775/25
Провадження №2/463/2022/25
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

24 липня 2025 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Стрепко Н.Л. вивчивши матеріали цивільної справи за позовною заявою Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради коштів в сумі 743529,75 грн. суми основного боргу, 445218,35 грн. інфляційних втрат, 87329,10 грн. - 3% річних, в цілому на суму 1276077,2 грн., а також 19141,16 грн. сплаченого судового збору.

Матеріали позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 23 липня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України судом 23 липня 2025 року отримано витяги з Єдиного державного демографічного реєстру щодо відповідачів з яких вбачається, що останні зареєстровані за адресами, зазначеними у позовній заяві.

Згідно з положеннями абзацу 2 ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем у позові вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Водночас, оглянувши матеріали справи вважаю, що таку слід скерувати до Сихівського районного суду м. Львова за підсудністю, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

А відповідно до ч. 15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Так дійсно з отриманих судом відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що один з відповідачів ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до Личаківського району м. Львова.

Однак позивач позовні вимоги мотивує зокрема тим, що Львівською міською радою встановлено, що всупереч вимогам законодавства замовниками будівництва на земельній ділянці у м. Львові ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі, щодо нового будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземними паркінгами на АДРЕСА_2 . Зазначає, що згідно з сертифікатом про готовність до експлуатації об`єкта №ЛВ39, виданого Інспекцією ДАБК та зареєстрованого в ЄДЕССБ вищевказаний об`єкт нерухомості (замовник об`єкта гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 , дозвіл на виконання будівельних робіт №ЛВ71 виданий Інспекцією ДАБК у м. Львові та зареєстрований 22 червня 2018 року) прийнято в експлуатацію 1 червня 2021 року. При цьому, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звертались 17 грудня 2020 року до департаменту економічного розвитку із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва «будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземними паркінгами на АДРЕСА_2 », отримали розрахунок пайової участі, нараховану суму пайового внеску не сплатили до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відтак позивач просить стягнути з відповідачів несплачених вчасно коштів пайової участі щодо об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка відноситься до Сихівського району м. Львова.

Статтею 30 ЦПК України передбачено випадки застосування правил виключної підсудності, зокрема відповідно до ч. 1 даної статті позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

При цьому згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. До аналогічних висновків приходить Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17 (провадження № 61-30812в18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2020 року у справі №910/10647/18 виснувала, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі №460/4286/16-ц від 23 січня 2018 року та у справі № 640/16548/16-ц від 16 травня 2018 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Верховний Суд у своїй постанові від 20 червня 2019 року у справі №626/47/19 виснував, що оскільки позовні вимоги виникли з приводу нерухомого майна, а саме плати за користування землею (безпідставно збережених коштів), то підсудність за цим позовом має визначатися відповідно до правил виключної підсудності.

У постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 415/4214/15-ц Верховний Суд дійшов аналогічних висновків про те, що спір виник з приводу нерухомого майна, а саме відшкодування збитків, заподіяних безоплатним користуванням земельною ділянкою, то підсудність такої справи має визначатись за правилами виключної підсудності.

Також у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду розглянула питання про те, чи поширюються правила територіальної підсудності спорів, що виникають з приводу нерухомого майна, на спори, предметом яких є грошові кошти в межах розрахунку за таке майно, чи їх предметом має бути нерухоме майно безпосередньо. ВПВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин. Позиція ВПВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових. Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст. 30 ГПК України.

При цьому положення ч. 3 ст. 30 ГПК України є аналогічними за своїм змістом наведеним вище положенням ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Так позовна вимога у даній справі про стягнення безпідставно збережених коштів, безпосередньо пов`язана з нерухомим майном, оскільки як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на положення ухвали Львівської міської ради від 26 грудня 2019 року. №6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року», а саме п. 2 (пп.2.1.,2.2.,2.2.2.) такої, яким встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у м. Львові перераховують до міського бюджету м. Львова кошти для створення і розвитку інфраструктури м. Львова. Відтак між сторонами наявний спір з приводу нерухомого майна.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За наведених обставин, враховуючи те, що предметом позову є стягнення коштів пайової участі щодо об`єкту нерухомого майна, який територіально відноситься до Сихівського району м. Львова і територіальної юрисдикції Сихівського районного суду м. Львова, доходжу до висновку, що вказана справа підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, а тому вважаю за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України скерувати дану справу на розгляд до Сихівського районного суду м. Львова, для розгляду за підсудністю.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами.

Так, ст.ст. 55, 124 Конституції України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, ч. 1 ст. 378 ЦПК України визначено, що недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо виключної підсудності, а також той факт, що приймаючи до провадження вказану цивільну справу, суд, до якого направлено справу з порушенням правил підсудності, позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, не допускаючи спору про підсудність справ між судами, вважаю за необхідне скерувати вказану справу для розгляду до Сихівського районного суду м. Львова.

Керуючись ст. ст. 27, 30, 31, 258-261, 353, 354 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

матеріали цивільної справи за позовною заявою Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів скерувати до Сихівського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівська міська рада, місцезнаходження: 79006, м. Львів, пл. Ринок, 1, .

Відповідачі: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: Стрепко Н.Л.