У х в а л а

Іменем України

21 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 642/5686/23

Провадження № 61-4823ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 9 вересня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 4 березня 2025 року

у справі за позовом скаржниці до Харківської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - про припинення права власності, визнання цього права на частки житлового будинку в порядку набувальної давності та

в с т а н о в и в :

1. У вересні 2023 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила:

(1) анулювати право власності на 67/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок АДРЕСА_1 ), що належали ОСОБА_5 (далі - сестра скаржниці);

(2) анулювати право власності на 67/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 (далі - брат скаржниці);

(3) визнати за скаржницею в порядку набувальної давності право власності на 67/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належали сестрі скаржниці;

(4) визнати за скаржницею в порядку набувальної давності право власності на 67/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належали брату скаржниці.

2. 9 вересня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову. Мотивував так:

- відсутність добросовісності позивача під час заволодіння спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України; див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17);

- під час вирішення спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. Безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку юридичну підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої юридичної підстави. Володіння є добросовісним, якщо особа, заволодіваючи чужим майном, не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц);

- оскільки скаржниця знала і розуміла, що користувалася чужим майном, була обізнана про власників спірних частин домоволодіння та потенційних спадкоємців цих частини, то безтитульності та добросовісності заволодіння майном не було. Тому немає підстав для визнання за скаржницею права власності на вказані частини домоволодіння за набувальною давністю. Лише факт користування скаржницею відповідним майном не є підставою для виникнення у неї на це майно права власності за набувальною давністю.

3. 4 березня 2025 року Харківський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. Мотивував аналогічно до попереднього.

4. 14 квітня 2025 року скаржниця сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 11730/0/220-25 від 14 квітня 2025 року), у якій просила скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове - про задоволення позову. Обґрунтувала касаційну скаргу так:

- під час вирішення спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно встановити, зокрема, добросовісність і безтитульність володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. Безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої юридичної підстави. Володіння є добросовісним, якщо особа під час заволодіння чужим майном не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц);

- скаржниця, починаючи з 1996 року, володіла чужим майном саме без юридичних підстав, не маючи права володіти спірними частинами домоволодіння (відсутні договори оренди, міни, дарування, будь-які інші юридично значущі документи). На момент вселення скаржниці до будинку (червень 1996 року) минуло шість років з часу, коли помер її брат, і скаржниця не знала, який режим його частини майна.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

6. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина перша та четверта статті 344 ЦК України).

7. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їхній поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Під час вирішення спорів має значення добросовісність заявника саме на момент отримання майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який входить у повний строк визначеної законом давності володіння майном. Володілець у момент заволодіння майном не знає і не повинен знати про неправомірність такого заволодіння. Крім того, позивач як володілець має бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, бо відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відсутність добросовісності позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17).

8. Під час вирішення спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа під час заволодіння чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння є відкритим, якщо особа не приховувала факт перебування майна в її володінні (вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не означає приховування цього майна). Володіння є безперервним, якщо воно не переривалось протягом усього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність, відкритість, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за сукупності всіх цих умов (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц).

9. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі факти:

- згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 8 грудня 1988 року та довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради № 1057632 від 5 квітня 2019 року скаржниці, її сестрі та братові належать по 67/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 4 лютого 2003 року брат скаржниці помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Міський відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського обласного управління юстиції зробив відповідний актовий запис № 10169;

- згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 5 серпня 2019 сестра скаржниці померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зробив відповідний актовий запис № 11396;

- відповідно до інформаційної довідки Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 3 листопада 2023 року № 1553/01-16 заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата скаржниці до нотаріальної контори не надходили, спадкову справу не заводили, свідоцтва про право на спадщину не видавали;

- згідно з інформаційною довідкою Харківського обласного державного нотаріального архіву від 9 листопада 2023 року № 2697/01-21 заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата скаржниці до нотаріальної контори не надходили, спадкову справу не заводили, свідоцтва про право на спадщину не видавали;

- відповідно до витягу зі спадкового реєстру після смерті сестри скаржниці, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями є її діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18 серпня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані скаржниця та ОСОБА_2 .

10. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (абзац перший частини першої статті 1277 ЦК України).

11. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна (частина третя статті 1277 ЦК України).

12. Строк для звернення до суду із заявою про визнання спадщини брата скаржниці відумерлою настав раніше, аніж можливість скаржниці просити про набуття нею у власність за набувальною давністю 67/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належали її брату. Спадкоємцями сестри скаржниці є її діти. Тому суди першої й апеляційної інстанцій правильно зазначили, що скаржниця знала і розуміла, що користувалася чужим майном, була обізнана про власників спірних частин домоволодіння та потенційних спадкоємців (набувачів) цих частин.

13. Отже, безтитульності та добросовісності заволодіння майном не було. Підстав для визнання за скаржницею права власності на спірні частини домоволодіння за набувальною давністю немає. Суди обґрунтовано визначили, що сам по собі факт користування скаржницею зазначеними частинами домоволодіння не є підставою для виникнення у неї на це майно права власності за набувальною давністю.

14. За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

15. З огляду на викладене, беручи до уваги те, що Верховний Суд уже викладав у постановах висновки щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, про які йде мова у касаційній скарзі, і суди першої й апеляційної інстанцій у цій справі такі висновки врахували, колегія суддів вважає цю скаргу необґрунтованою. Тому відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 9 вересня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 4 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - про припинення права власності та визнання такого права на частки житлового будинку в порядку набувальної давності.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко