УХВАЛА

21 липня 2025 року

м. Київ

справа № 553/3265/24

провадження № 61-8729ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про стягнення штрафних санкцій за договорами,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» (далі -ТОВ «Полтаваенергозбут») про стягнення штрафних санкцій за договорами.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та ТОВ «Полтаваенергозбут» укладено два договори про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 18 жовтня 2021 року № 5220007 та від 02 листопада 2021 року № 5220009. Згідно з умовами договорів ТОВ «Полтаваенергозбут» зобов`язується купувати у споживача - ОСОБА_1 електричну енергію за «зеленим» тарифом, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючою установкою споживача в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, що належить споживачу. Відповідно до пункту 2.2. договорів ТОВ «Полтаваенергозбут» зобов`язано здійснювати отримання та обробку даних вузла обліку споживача та надавати споживачу оформлені платіжні документи.

У період з 01 липня 2023 року до 31 жовтня 2023 року ОСОБА_1 передано, а ТОВ «Полтаваенергозбут» прийнято електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватного домогосподарства, на суму:

1) за договором від 18 жовтня 2021 року № 5220007: за липень 2023 згідно з актом приймання-передачі товару (електричної енергії) від 01 серпня 2023 року на суму 33 433,66 грн; за серпень 2023 року згідно з актом приймання-передачі товару (електричної енергії) від 01 вересня 2023 року на суму 34 720,56 грн; за вересень 2023 року згідно з актом приймання-передачі товару (електричної енергії) від 01.10.2023 на суму 30 943,51 грн; за жовтень 2023 року згідно з актом приймання-передачі товару (електричної енергії) від 01.11.2023 на суму 15 245,02 грн;

2) за договором 02 листопада 2021 року № 5220009: за липень 2023 згідно з актом приймання-передачі товару (електричної енергії) від 01 серпня 2023 року на суму 38 832,21 грн; за серпень 2023 року згідно з актом приймання-передачі товару (електричної енергії) від 01 вересня 2023 року на суму 41 695,56 грн; за вересень 2023 року згідно з актом приймання-передачі товару (електричної енергії) від 01 жовтня 2023 року на суму 37 699,74 грн; за жовтень 2023 року згідно з актом приймання-передачі товару (електричної енергії) від 01 листопада 2023 року на суму 21 104,56 грн.

Оплату отриманої електроенергії відповідачем було здійснено з порушенням строку, передбаченого умовами Договорів, а саме: 26 березня 2024 року за жовтень 2023 року, 27 травня 2024 року за серпень 2023 року, 04 липня 2024 року за липень 2023 року та 09 липня 2024 року за вересень 2023 року.

Згідно з умовами договорів сторони передбачили відповідальність ТОВ «Полтаваенергозбут» за порушення зобов`язань щодо оплати за товар, а саме: у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, ТОВ «Полтаваенергозбут» зобов`язаний сплатити споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу» - пункт 4.10. Договору.

Розмір нарахованих штрафних санкцій з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та пені становить:

1) за Договором купівлі-продажу № 5220007: за липень 2023 року (період нарахування з 21 серпня 2023 року до 03 липня 2024 року): 2 303,77 (інфляційне збільшення) + 875,21 (3 % річних) + 9 297,76 (пеня) = 12 476,74 грн; за серпень 2023 року (період нарахування з 21 вересня 2023 року до 26 травня 2024 року): 1 412,87 (інфляційне збільшення) + 709,44 (3 % річних) + 7 401,97 (пеня) = 9 524,28 грн; за вересень 2023 року (період нарахування з 21 жовтня 2023 року до 08 липня 2024 року): 1 706,43 (інфляційне збільшення) + 665,02 (3 % річних) + 6 539,86 (пеня) = 8 911,31 грн; за жовтень 2023 року (період нарахування з 21 листопада 2023 року до 25 березня 2024 року): 291,66 (інфляційне збільшення) + 157,59 (3 % річних) + 1 591,36 (пеня) = 2 040,61 грн; всього штрафних санкцій за договором купівлі-продажу № 5220007 - 32 952,94 грн;

2) за договором купівлі-продажу № 5220009: за липень 2023 року (період нарахування з 21 серпня 2023 року до 03 липня 2024 року): 2675,76 (інфляційне збільшення) + 1 013,34 (3 % річних) + 10 771,49 (пеня) = 14 460,59 грн; за серпень 2023 року (період нарахування з 21 вересня 2023 року до 26 травня 2024 року): 1 696,70 (інфляційне збільшення) + 851,95 (3 % річних) + 8 888,94 (пеня) = 11 437,59 грн; за вересень 2023 року (період нарахування з з 21 жовтня 2023 року до 08 липня 2024 року): 2 079,02 (інфляційне збільшення) + 810,23 (3 % річних) + 7 967,78 (пеня) = 10 857,03 грн; за жовтень 2023 року (період нарахування з 21 листопада 2023 року до 25 березня 2024 року): 403,76 (інфляційне збільшення) + 218,16 (3 % річних) + 2 203,01 (пеня) = 2 824,93 грн; всього штрафних санкцій за Договором купівлі-продажу № 5220007 - 39 580,14 грн.

На підставі викладеного, заявниця просила стягнути з ТОВ «Полтаваенергозбут» на свою користь нараховані штрафні санкції за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом від 18 жовтня 2021 року № 5220007 та від 02 листопада 2021 року № 5220009 у розмірі 72 533,08 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 24 червня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Полтаваенергозбут» про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій за договорами задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування у розмірі 10 119,29 грн, 3 % річних у розмірі 4 252,39 грн, а всього 14 371,68 грн у зв`язку із простроченням виконання грошових зобов`язань за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь держави судовий збір у розмірі 239,94 грн.

У липні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 червня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, ціна позову в яких не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову визначається у справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі складає 72 533,08 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року (30 х 3 028,00 грн = 90 840 грн).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі, підлягають касаційному оскарженню, якщо справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте заявником не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Верховний Суд зазначає, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає загальнодержавне значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчий процес (референдум), обороноздатність держави, її суверенітет, найвищі соціальні цінності, визначені Конституцією України, тощо.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає: у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Проте, касаційна скарга не містить обґрунтованих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв, а справа мала виняткове значення для заявника.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання заявника на положення підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Крім того, посилання на підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України взагалі не містить жодного обґрунтування. Зокрема, заявником не зазначено, у якій саме конкретній справі (номер справи) він позбавлений можливості спростувати такі обставини.

Інших посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі незначної складності підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2,на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про стягнення штрафних санкцій за договорами відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник