ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Провадження №2-з/756/119/25
УХВАЛА

18 липня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Диба О.В.,

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцова Сергія Ігоровича, інші особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. про забезпечення позову до подання позовної заяви,

УСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 до пред`явлення позову.

В обґрунтуванні вимог зазначив, що починаючи з 21.10.2017 та по теперішній час ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, але довгий час не проживають однією сім`єю як чоловік та дружина. 19.09.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.И було посвідчено договір купівлі продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_2 придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказував, що в пункті 1.8 договору купівлі продажу квартири вказано, що покупець купує вказане нерухоме майно, як спільну сумісну власність з чоловіком ОСОБА_1 , який надав відповідну згоду на вчинення даного правочину.

Разом з тим, 19.09.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюбний договір, за умовами якого було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 та придбана ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної особистої власності та поділу не підлягає.

Однак, заявник вважає, що вказана квартира була придбана за спільні кошти подружжя та являється їх спільною сумісною власністю, а укладений 19.09.2019 шлюбний договір є частково недійсним, в зв`язку з чим він має намір звернутись до суду з позовною заявою про визнання частково недійсним шлюбного договору, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу.

В зв`язку з тим, що у шлюбному договорі визначено, що кожен із подружжя має право діяти самостійно та додаткова згода іншого з подружжя на укладення договорів купівлі-продажу не потрібна і кожний з подружжя надає право іншому подружжю відчужувати зазначене нерухоме майно без письмової згоди на те другого з подружжя, крім того, заявнику стало відомо, що вказану вище квартиру було виставлено на продаж тож існує реальна загроза відчуження спільного майна ОСОБА_2 шляхом його продажу, що може унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах заяви докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 6 Постанови визначено, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову. При цьому, тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 81 ЦПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так заявник, просить вжити заходів забезпечення позову до пред`явлення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заявник, як на підставу свої вимог, посилався на договір купівлі-продажу від 19.09.2019 та шлюбний договір від 19.09.2019, однак, жодних доказів щодо укладення таких договір не надав, їх дійсний зміст судом не встановлено.

Також слід відміти, що скрішот оголошення про продаж квартири не містить інформації про дату його розміщення та не містить відомостей про те, хто таке оголошення розмістив.

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів заяви також не додано доказів про перебування заявника та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі в період укладення відповідного договору.

Згідно ч. 1 , 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту, не можуть бути реалізовані всупереч норм матеріального права, оскільки забороняють власнику розпоряджатись належною йому квартирою, тим самим перекреслюючи природу права власності.

З огляду на викладене, суд вважає, що заява не містить достатніх та належних доказів на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду та є не вмотивована та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) - адвоката Кравцова Сергія Ігоровича, інші особи: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. (РНОКПП НОМЕР_3 , м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, буд. 11, оф. 20) про забезпечення позову до подання позовної заяви - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання її повного тексту.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 18.07.2025.

Суддя: Олексій ДИБА