Справа № 463/7839/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2025 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Котормус Т. І.

секретар судового засідання Груба Л.М.,

за участі:

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька цивільну справу, за правилами спрощеного позовного провадження, за позовною заявою ТзОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 у провадження судді Котормус Т.І. надійшла позовна заява представника АТ «Кредобанк» - Павленко С.В., в якій він просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018 у сумі 120 695,66 грн., витрати на професійну правову допомогу та судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.09.2018 між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір CL-133233, відповідно до умов якого АТ "Кредобанк" зобов`язалось видати ОСОБА_1 кредит в розмірі 100 000,00 грн., з терміном повернення до 08.09.2023. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надав грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених кредитним договором, що підтверджується меморіальнимм ордерами №50318226, № 20318231 від 10.09.2018, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання по договору в зв`язку з чим утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 27.05.2021 становить 120 695,66 грн. та складається з 87459,54 грн. тіло кредиту та 33236,12 грн. заборгованість за відсотками. АТ "Кредобанк" просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. Одночасно, сторона позивача просить стягнути вказану суму солідарно, із обох відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

21.12.2021 між АТ "Кредобанк" та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №2, у відповідності до умов якого, ТзОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018, в розмірі 120 695,66 грн. у зв`язку із порушенням останнім умов кредитного договору.

Відтак, відповідач ОСОБА_1 має невиконані зобов`язання з повернення коштів перед ТзОВ «Росвен Інвест Україна», які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення позивача до суду із вимогою про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 10.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У визначений судом строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали.

Ухвалою суду від 13.03.2025 залучено до участі у даній справі в якості позивача, шляхом заміни АТ «Кредобанк» на ТзОВ "Росвен Інвест Україна".

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 щодо позову заперечив та вказав, що не погоджується із сумою заборгованості, оскільки така є надмірною та його матеріальне ставище не позволяє йому погасити борг, зокрема через те, що на його утриманні перебуває четверо дітей. Вказав, що дійсно брав кредит у АТ "Кредобанк", кошти з якого, були необхідні для перевезення тіла матері, яка померла в Італії.

Представник позивача ТзОВ «Росвен Інвест Україна» в судове засідання не з`явився, у поданій через канцелярію суду заяві просив розгляд справи провести без його участі, вказав, що позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила.

Суд за відсутності заперечень сторін по справі, вирішив проводити розгляд справи без участі сторони позивача та відповідачки ОСОБА_2 .

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

10.09.2018 між АТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір CL-133233, відповідно до умов якого АТ "Кредобанк" зобов`язалось видати ОСОБА_1 кредит в розмірі 100 000,00 грн., з терміном повернення до 08.09.2023 (а.с.17-21).

Згідно із п. 4.1 кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 52,99 % річних.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» /фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів/ за ставкою , визначеною в п. 4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього (п. 6.1 кредитного договору). Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (п. 6.2).

Згідно із п. 6.9 кредитного договору, банк у випадках передбачених п. 3.3. договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Отримання в позику відповідачем ОСОБА_1 у позивача кредитних коштів на загальну суму 100 000,00 грн. підтверджується меморіальними ордерами №50318226, № 20318231 від 10.09.2018 (а.с. 8-9) та випискою по особовому рахунку за період з 10.09.2018 по 27.05.2021 (а.с. 10-16).

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, тоді як відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком по кредитному договору.

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 27.05.2021 у позичальника утворилася заборгованість у розмірі 373 229,31 грн., яка складається з 120 695,66 грн. та складається з 87459,54 грн. тіло кредиту та 33236,12 грн. заборгованість за відсотками (а.с.6-7).

21.04.2021 представник АТ "Кредобанк" надіслав ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором протягом 35-ти днів з дня отримання цієї вимоги у порядку передбаченому п. 6.6 кредитного договору, однак така вимога залишилась без відповіді боржника.

21.12.2021 між АТ "Кредобанк" та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №2, у відповідності до умов якого, ТзОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018, в розмірі 120 695,66 грн. у зв`язку із порушенням останнім умов кредитного договору (а.с.92-94).

Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І Книги п`ятої та Глави 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України.

Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018, встановлено факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, то суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитних договорів, докази зворотного у суду відсутні.

А враховуючи той факт, що АТ "Кредобанк" відступило право вимоги щодо відповідача ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі договору факторингу і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та 513 ЦК України, то позов в частині стягнення заборгованості із відповідача ОСОБА_1 підлягає до задоволення повністю.

Вирішуючи вимогу позивача про солідарне стягнення заборгованості, а саме в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 , дружини відповідача ОСОБА_1 , суд вирішив наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ "Кредобанк", правонаступником якого є ТзОВ «Росвен Інвест Україна», як на підставу позовних вимог про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості за кредитним договором, посилався на те, що вказаний кредит був отриманий позичальником ОСОБА_1 , який перебуває у зареєстрованому шлюбі із іншим співвідповідачем ОСОБА_2 , а відтак такий отриманий в інтересах сім`ї, а тому подружжя має нести солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту.

В обгрунтування вказаної вимоги, сторона позивача посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.10.2020 в справі № 205/5882/18.

Разом з тим, судом встановлено, що у п. 2.4 кредитного договору № CL-133233 від 10.09.2018 зазначено, що кредит надається ОСОБА_1 на поточні потреби, а позичальник станом на день укладання кредитного договору дійсно перебував у шлюбі із ОСОБА_2 .

Однак, з метою забезпечення цього кредитного зобов`язання договір поруки із тодішньою дружиною відповідача не укладався.

Правовий аналіз ч. 4 ст. 65 СК України формує у суду висновок про те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення кредитного договору ОСОБА_1 саме в інтересах сім`ї, а також того, що кредитні кошти використані саме в інтересах сім`ї (включаючи, придбання для сім`ї цінного рухомого чи нерухомого майна). Тому суд не вбачає правових підстав вважати другого з подружжя, в даному випадку співвідповідачку ОСОБА_2 , як зобов`язану особу (солідарного боржника), та не пов`язує виникнення у неї обов`язків за укладеним кредитним договором її чоловіком, при відсутності у матеріалах справи документальних підтверджень надання нею згоди на отримання кредиту іншим із подружжя й доказів використання кредитних коштів на потреби їх сім`ї.

Отже, оцінивши в сукупності надані суду докази в цій частині позову, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем отримання співвідповідачем ОСОБА_2 грошових коштів за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018 та їх використання в інтересах створеної із ОСОБА_1 сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для співвідповідача.

А тому, у задоволенні позову в частині солідарного стягнення боргу за кредитним договором із співвідповідача ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Вищенаведений висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах № 6-163цс12 від 20 лютого 2013 року, від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження N 6-539цс16), від 25 вересня 2019 року у справі № 569/2255/17 (провадження № 61-6203св19), від 04 грудня 2019 року у справі № 235/5555/16-ц (провадження № 61-28858св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10 (провадження № 61-34656св18), а посилання позивача на судову практику висловлену у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №205/5882/18, у даному випадку є нерелевантними із обставинами даного позову, та суд у даному випадку вважає їх неправильними, оскільки правовідносини у зазначеній справі не є подібними до спірних правовідносин у даній справі та пов`язується із іншим формулюванням підстави позову у справах (у зазначеній постанові касаційного суду спір стосувався стягнення кредитної заборгованості одного із подружжя, який на отримані кошти придбав нерухомість, яка використовувалася сім`єю за призначенням, що є повністю відмінним із даною справою, де відомості про придбання будь-якого майна одним із подружжя в інтересах сім`ї у матеріалах справи відсутні).

Одночасно, відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 2270,00 гривень.

Керуючись ст. 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 610, ст. 1054 Цивільного кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТзОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППФО НОМЕР_1 ) на користь ТзОВ «Росвен Інвест Україна» () суму заборгованості за кредитним договором № CL-133233 від 10.09.2018 у розмірі 120 695,66 (сто двадцять тисяч шістсот дев`яносто п`ять гривень шістдесят шість копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППФО НОМЕР_1 ) на користь ТзОВ «Росвен Інвест Україна» () суму судового збору у розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят гривень нуль копійок) грн.

У задоволенні позовної вимоги ТзОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Повний текст рішення складено 25.07.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя Т.І. Котормус