У х в а л а

21 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 559/4559/24

Провадження № 61-7652ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)

на постанову Рівненського апеляційного суду від 20 травня 2025 року

у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення додаткових витрат на дітей і

в с т а н о в и в:

1. У листопаді 2024 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь 56 575,00 грн фактично понесених додаткових витрат на їхніх дітей - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (далі - діти) - та по 2 500,00 грн додаткових витрат на кожну дитину щомісячно.

2. 4 грудня 2024 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області постановив ухвалу, згідно з якою визнав справу малозначною, відкрив у ній провадження та вирішив її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

3. 26 лютого 2025 року цей суд ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув із відповідача на користь скаржниці 56 575,00 грн фактично понесених додаткових витрат на їхніх дітей і по 1 000,00 грн додаткових витрат на кожну дитину щомісячно.

4. 20 травня 2025 року Рівненський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою змінив рішення суду першої інстанції: стягнув із відповідача на користь скаржниці 17 575,00 грн фактично понесених додаткових витрат на їхніх дітей і по 500,00 грн додаткових витрат на кожну дитину щомісячно.

5. 19 червня 2025 року скаржниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати зазначену постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

7. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

8. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

9. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

10. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

11. Спір стосується стягнення додаткових витрат на дітей. Суд першої інстанції визнав справу малозначною. Скаржниця у касаційній скарзі зазначила, що справа має для неї виняткове значення. Мотивувала тим, що, будучи одинокою матір`ю, самостійно виховує трьох дітей, які є на її постійному утриманні. Кожна дитина має особливі потреби: старший син є дитиною з інвалідністю, хворіє на цукровий діабет І типу з діабетичною полінейропатією важкої форми, а двоє менших займаються у футбольній академії, отримали багато спортивних відзнак як кращі гравці турнірів, тому потребують подальшого розвитку в цій сфері. Крім того, скаржниця позбавлена можливості заробляти достатньо, оскільки зайнята постійним доглядом за синами.

11.1. Скаржниця не надала жодних доказів на підтвердження її доводів, зокрема, про стан здоров`я одного із синів, про витрати на футбольну академію для інших, як і про недостатній рівень заробітку. Крім того, суперечливим є аргумент щодо перебування дітей саме на постійному утриманні скаржниці за наявності судового наказу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області про стягнення з відповідача на користь скаржниці аліментів на дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 липня 2023 року, до досягнення дітьми повноліття. З огляду на вказане немає підстав вважати, що справа для скаржниці має виняткове значення.

11.2. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржниця не мотивувала. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

12. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

13. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

14. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

15. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

16. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

17. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь її позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

18. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку оскаржити не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 19, 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко