Провадження № 2/752/2680/25
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
28 травня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання:Солодовник Я.С., у місті Києві в приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,-
05.11.2024 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Сіваченко В.В. звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної за наслідками залиття квартири, яким позивається до ОСОБА_2 ..
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивачки ОСОБА_1 посилається на те, що позивачці на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . 10 січня 2024 року в будинку АДРЕСА_1 сталося залиття за наслідками якого квартиру позивачки було залито гарячою водою зверху. Для усунення наслідків залиття вийшов слюсар-сантехнік ОСОБА_3 , який встановив, що залиття відбувалося з квартири №10 цього ж будинку в якій було демонтовано прилад опалення та встановлено заглушку, котра була пошкоджена, що і стало причиною залиття квартир №7 №4 , №2 , №1 .
За наслідками залиття в кімнаті площею 17,30 кв. м. квартири позивачки: відпали великі шматки штукатурки зі стелі; повністю затоплені стіни, відбулося здуття та розтріскування штукатурки на стінах, відклеїлися шпалери по всій площі: відбулося здуття штукатурки на віконних відкосах ; пошкоджено електропроводку по всій кімнаті, один електричний вимикач, п`ять електричних розеток, 1 люстро: стельовий карниз; по всій площі кімнати здувся і пошкоджений паркет, виникли зазори на стиках (3-5 мм), плінтуси втратили форму від здуття паркету; пошкоджені меблі - повністю затоплено ортопедичний матрац, внаслідок чого він деформувавс і на всій площі виникли плями, що призвело до непридатності для подальшого використання матрацу за призначенням, нижня частина ліжка з ДВП повністю деформована від вологи.
За даними акту обстеження житлової квартири АДРЕСА_1 , складеного 15.01.2024 року, причиною залиття є пошкодження заглушки в місці демонтажу приладу опалення в квартирі №10 .
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості майна Центру незалежної оцінки ПП «Актив Інвест» від 14 жовтня 2024 року, ринкова вартість індивідуально визначених будівельно-монтажних робіт та їх об`ємів з відновлення залитої квартири ОСОБА_1 , станом на 15 лютого 2024 року складає 107 594, 06 гривень.
Представник позивачки також вказав, що за наслідками залиття квартир, та завдання ОСОБА_1 збитків, остання зазнала тривалих та глибоких душевних і психічних страждань. Сам по собі факт залиття квартири, пошкодження майна, стало причиною моральних страждань позивачки, було повністю порушено нормальний, звичайний спосіб її життя, надзвичайно тяжкими були вимушені зміни які полягають у неможливості користування належним майном, необхідність відновлення домашнього та сімейного затишку.
Крім того, позивачці довелось докладати додаткових зусиль та витрачати час для вирішення проблем, пов`язаних із залиттям квартири, відновлення попереднього стану квартири, що на час звернення до суду з позовом не завершено.
Пролсив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 107 594, 06 гривень, моральної шкоди 20 000, 00 гривень, а також відшкодувати витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 275,94 гривень, витрати за надання інформаційно-консультативних послуг щодо визначення ринкової вартості будівельно- монтажних робіт та їх об`ємів з відновлення залитої квартири позивачки за результатами яких було виготовлено звіт про незалежну оцінку вартості майна від 14.10.2024 року.
Провадження у справі було відкрито 11 листопада 2024 року х призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідачу наданий строк на подання відзиву.
У судовому засіданні сторони відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Судова повістка, направлена судом по місцю реєстрації останнього, повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд доходить до наступного.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що відповідно до копії договору від 08.10.2004 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , останній на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.24).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №401958564 сформованої 01.11.2024 року ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_7 (а.с. 132-133).
15 січня 2024 року комісія у складі провідного інженера виконавця послуг - ОСОБА_7 (голови комісії), майстра ремонтної дільниці ОСОБА_5 , майстра технічної дільниці ОСОБА_6 та слюсаря-сантехніка ОСОБА_3 , представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення, каналізації, гарячого та холодного водопостачання склали акт про те, що 11 січня 2024 року в будинку АДРЕСА_1 трапилось залиття квартири №4 . При візуальному обстеженні квартири №4 було виявлено: в кімнаті площею до 18 м.кв. відбулося замокання та часткове відпадання опоряджувального шару стелі по всьому периметру кімнати до дерев`яного перекриття. Також частково залито стіни (шпалери), площею до 2 м.кв. Комісією також встановлено, що за зверненням мешканців квартири АДРЕСА_1 10.01.2024 року щодо залиття їх квартири, яка розташована під квартирою №4 , на аварію вийшов слюсар-сантехнік ОСОБА_3 , який виявив, що в квартирі №10 демонтовано прилад опалення та встановлено заглушку, яка була пошкоджена, що і стало причин6ою залиття нижче розташованих квартир №7 , №4 , №2 , №1 . Комісія дійшла висновку, що залиття квартир №7 , №4 , №2 , №1 сталось через пошкодження заглушки в місці демонтажу приладу опалення в квартирі №10 . (а.с.29).
Згідно Звіту про незалежну оцінку вартості майна, складеного 14.10.2024 року оцінювачем центру незалежної оцінки ПП «Актив Інвест» за заявою ОСОБА_1 , ринкова вартість індивідуально визначених будівельно-монтажних робіт та їх об`ємів з відновлення залитої квартири гр. ОСОБА_1 розташованої по АДРЕСА_1 станом на 15 лютого 2024 року складає 107 594, 06 гривень.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Отже, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Актом від 15 січня 2024 року підтверджується факт залиття квартири АДРЕСА_1 з вини власниці квартири № 10 за цією ж адресою, якою є відповідачка ОСОБА_2 ..
У висновку комісії, зробленому в зазначеному вище акті, залиття квартири № 4 сталося через те, що в квартирі № 10 демонтовано прилад опалення та встановлено заглушку, яка була пошкоджена, що є на відповідальності власниці.
Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 (далі - Правила), у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.
Додатком 4 до Правил встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної особи не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.
Правилами визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.».
Дослідивши акт про залиття, який міститься у цій справі як письмовий доказ, суд вважає, що істотних порушень, які б могли свідчить про його неправомірність або нечинність, не виявлено.
Так, він складений комісією з працівників житлово-комунальної організації, яка обслуговує будинок АДРЕСА_1 , які і підписали його.
В акті обстеження зазначено: про дату 11.01.2024 року; виявлені при обстеженні пошкодження квартири; причина залиття; наслідки залиття.
Отже, Акт залиття від 15 січня 2024 року складався викликаними позивакою працівниками житлово-комунальної організації одразу після залиття, складений компетентною комісією, тому вважати, що він містить будь-яку неправильну чи неправдиву інформацію, підстави у суду відсутні.
Будь-які докази на спростування зазначених у цьому Акті відомостей суду не надав, хоча це є процесуальним обов`язком відповідачки, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Відповідно до частин 4 - 5 статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.
Таким чином, у цій справі позивачка довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачки.
З урахуванням цього суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивачки в цій частині.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка також заявила вимогу прло відшкодування їй моральної шкоди завданої з вимни відповідачки, розмір якої оцінила в 20 000 гривень.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч.2 ст. 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Виходячи з положень ст.ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд, вирішуючи позовну вимогу про відшкодування позивачу моральної шкоди враховує те, що в ході судового розгляду справи знайшов своє підтвердження факт пошкодження належної позивачу квартири, що є наслідком її залиття. Так, позивачка тривалий час і станом на час звернення до суду з позовом позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя, вільно користуватися житловим приміщенням, бо відповідачка вчинила протиправну бездіяльність та ухилилася від добровільного вирішення спору.
Тому, відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка була визнана винною в спричиненні шкоди, тобто відповідачем.
У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 року у справі № 212/7628/21 (провадження № 61-7265св22) зазначено, що «виходячи з положень ст. ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди, в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи, незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц)».
З огляду на обсяг пошкоджень та наслідки від залиття квартири позивачки, а також приймаючи до уваги бездіяльність відповідачки щодо усунення наслідків залиття, суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем до відшкодування у 20 000,00 грн., є обґрунтованим, а тому з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, доходить висновку, що з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути 20 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим відповідна позовна вимога підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
З огляду на викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, підлягають задоволенню судом у повному обсязі.
Щодо стягнення судових витрат
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведення експертизи (п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За даними матеріалів справи, позивачка звертаючись до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 1 275, 94 гривні, однак заявила вимоги про відшкодування майнової шкоди у розмірі 107 594, 06 гривень та моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн.
На виконання вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивачка мала б сплатити за вимогу майнового характеру судовий збір у розмірі 1 211, 20 гривень, а за вимогу щодо відшкодування моральної шкоди 3 028, 00 гривень.
З огляду на сплачений позивачкою, при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1 275, 94 гривні, сума недоплаченого судового збору за позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди складає 2963, 26 гривень, що наразі підлягають стягненню у дохід держави з відповідачки.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд позовних вимог майнового характеру у розмірі 1 211, 20 гривень та 64, 74 гривні за вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди, та витрати пов`язані зі складання звіту щодо визначення ринкової вартості індивідуально визначених будівельно-монтажних робіт та їх об`ємів з відновлення залитої квартири у розмірі 8 000, 00 гривень.
Недоплачений позивачкою судовий збір у розмірі 2 963, 26 гривень стягнути з відповідачки на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 319, 386, 1166 ЦК України, ст.ст 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 133, 141, 259, 263 - 266, 268, 273, суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на відшкодування майнової шкоди 107, 594, 06 гривень, на відшкодування моральної шкоди 20 000, 00 гривень, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1275, 94 гривні, судові витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 8 000, 00 гривень, що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 136 870 (сто тридцять шість тисяч вісімсот сімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 963 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят три) гривні 26 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк