СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5463/25

пр. № 2/759/3556/25

21 липня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" та ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ПАТ "СГ "ТАС" (Відповідач-1) та ОСОБА_2 (Відповідач-2) про стягнення страхового відшкодування, пені, 3% річних, інфляційних втрат, а також матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14.07.2024 року.

Позивач стверджує, що 14.07.2024 року в м. Києві на мосту Патона відбулась ДТП за участю автомобіля «Mazda 626» під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen Tiguan», що належить Позивачу. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва №755/14169/24 від 19.09.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Відповідача-1 згідно з Полісом № EP 216389702 від 21.08.2023 р. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну, становить 160 000,00 грн, а франшиза - 3 200,00 грн.

Позивач звернулась до Відповідача-1 з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно зі Звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 304/08-24 від 05.08.2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan» становить 148 127,22 грн, а вартість матеріального збитку з урахуванням зносу без ПДВ - 75 141,37 грн. Відповідач-1 виплатив страхове відшкодування у розмірі 21 847,12 грн, мотивуючи це тим, що матеріальний збиток було розділено на три частини, посилаючись на ч. 3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач не погоджується з таким розподілом, зазначаючи, що автомобіль Позивача був пошкоджений лише діями водія ОСОБА_2 , і інші учасники ДТП не мають жодного відношення до завданих пошкоджень автомобілю Позивача. Таким чином, недоплачений розмір страхового відшкодування становить 50 094,25 грн. Крім того, Позивач вимагає стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виплати.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Відповідач-1 заперечує проти позову в повному обсязі та позовні вимоги не визнає.

Зокрема, Відповідач-1 вказує, що 14.07.2024 року о 17:05 у м. Києві на мосту Патона (проспект Соборності) сталася ДТП за участю чотирьох транспортних засобів: GEON SCSMBLER 250 (водій ОСОБА_3 ), AUDI Q5 (водій ОСОБА_4 ), MAZDA 626 (водій ОСОБА_2 ) та VOLKSWAGEN (водій ОСОБА_1 ).

Постановою Дніпровського районного суду від 19 вересня 2024 року встановлено, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Судом також встановлено, що зіткнення чотирьох транспортних засобів сталося одномоментно в одному місці.

Відповідач-1 наголошує, що доводи позивача про настання трьох окремих, непов`язаних ДТП спростовуються вказаною постановою Дніпровського районного суду від 19 вересня 2024 року, яка згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 11 червня 2004 року, у справах про адміністративні правопорушення, коли до адміністративної відповідальності притягаються дві або більше осіб внаслідок спільних дій, суди повинні практикувати розгляд справ щодо них в одному провадженні.

Відповідач-1 зазначає, що оскільки водії ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом спільними неправомірними діями спричинили одномоментне в одному місці ДТП, внаслідок якого був пошкоджений автомобіль позивача, застосуванню підлягає п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ця норма передбачає, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Таким чином, розрахунок страхового відшкодування, здійснений Відповідачем-1: (75 141,37 грн / 3) - 3 200 грн = 21 847,12 грн, є вірним, і ця сума була перерахована позивачу. Відповідач-1 стверджує, що вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування суперечать обставинам, встановленим постановою Дніпровського районного суду, яка має преюдиціальне значення, а також ст. 36 Закону № 1961-IV, і тому задоволенню не підлягають.

Відповідач -2 ОСОБА_2 у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, в частині встановлення того, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд в рамках даної цивільної справи не може переоцінювати факти, встановлені постановою Дніпровського районного суду щодо характеру ДТП та винності всіх трьох водіїв.

Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV, «у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб».

Аналіз судової практики Верховного Суду підтверджує застосування цієї норми у подібних випадках. Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що пункт 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діями декількох осіб, і остання є неподільною. За таких обставин, якщо внаслідок ДТП, що є взаємопов`язаним ланцюгом зіткнень, шкода завдана одному транспортному засобу діями кількох осіб, ця шкода є неподільною в контексті страхового відшкодування.

У даній справі, встановлені Дніпровським районним судом обставини свідчать про те, що ДТП, в якій був пошкоджений автомобіль Позивача, була єдиною подією, спричиненою сукупними та взаємопов`язаними діями трьох водіїв: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Це підтверджується тим, що суддя Дніпровського районного суду розглядав адміністративні справи щодо всіх трьох осіб в одному провадженні, що відповідає практиці Верховного Суду щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, коли до відповідальності притягаються дві або більше осіб внаслідок спільних дій, що призвели до ДТП.

Таким чином, застосування Відповідачем-1 п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV та розрахунок страхового відшкодування шляхом поділу загальної суми збитку на трьох винних осіб є обґрунтованим і відповідає вимогам чинного законодавства та усталеній судовій практиці.

Оскільки Позивач наполягає на тому, що її автомобіль був пошкоджений виключно діями ОСОБА_2 , однак обставини, встановлені постановою Дніпровського районного суду, свідчать про спільні та взаємопов`язані дії трьох учасників ДТП, для повного та всебічного розгляду справи та встановлення дійсного розміру шкоди, спричиненої виключно діями Відповідача-2 (якщо такі дії могли бути відокремлені), або ж підтвердження солідарної відповідальності, необхідним є залучення до участі у справі інших осіб, чия вина у ДТП встановлена судовим рішенням ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) як співвідповідачів.

У зв`язку з тим, що позивач не забезпечив залучення до участі у справі всіх осіб, які, відповідно до встановлених обставин, можуть бути відповідальними за заподіяну шкоду, суд позбавлений можливості повноцінно дослідити та оцінити ступінь вини кожного з учасників ДТП та, відповідно, визначити остаточний розмір страхового відшкодування та/або шкоди, яка підлягає стягненню, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 263, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" та ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, інфляційних витрат, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.О. Петренко