Справа № 357/8291/22
Провадження № 2/357/396/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач КП БМР «Білоцерківтепломережа» (далі «Позивач») звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 (далі «Відповідач-1»), ОСОБА_1 (далі «Відповідач-2»), ОСОБА_2 (далі «Відповідач-3») про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

Відповідно особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , утворилась заборгованість за період з 01.07.2017 року по 01.08.2022 рік за теплову енергію в розмірі 48164,45 гривень.

У добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги не виконуються, тому Позивач просив суд стягнути з Відповідачів в солідарному порядку вказану суму боргу на його користь, а також стягнути суму заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 7422,63 гривень, три відсотки річних в сумі 2782,48 гривень та витрати зі сплати судового збору 2481,00 гривень (т.1 а.с. 1-2).

Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.

12.04.2023 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено заочне рішення по даній цивільній справі, яким позовні вимоги було задоволено повністю (т.1 а.с. 51-56).

02.08.2023 року на адресу суду надійшла заява Відповідача-3 про перегляд указаного заочного рішення суду (т.1 а.с. 109-115).

08.05.2024 року суддя Цукуров В.П. отримав справу з цивільної канцелярії суду, оскільки дана справа перебувала у Київському Апеляційному суді в зв`язку з подачею ОСОБА_2 апеляційної скарги на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2023 року.

04.06.2024 року ухвалою суду заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2023 року було скасовано, постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено по справі судове засідання (т.1 а.с. 170-171).

У подальшому судові засідання по даній справі відкладалися за клопотаннями сторін, а також у зв`язку з неявкою Відповідачів у судове засідання (т.1 а.с. 170-171, 199, 228, 236, 246-247).

10.07.2024 року до канцелярії суду представником Позивача було подано заяву про зміну предмету позову, у якій остання просила суд стягнути з Відповідачів у солідарному порядку суму боргу за надані послуги постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01.07.2017 року по 01.07.2024 року в розмірі 67400,37 гривень, суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 7473,38 гривень, три відсотки річних в розмірі 2851,59 гривень та судові витрати по справі (т.1 а.с.177-178).

01.08.2024 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від Відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання проти задоволення позовних вимог до себе заперечувала у повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що за адресою: АДРЕСА_1 вона фактично не проживає з 2010 року, з огляду на викладене вона не була споживачем та не користувалася послугами з постачання теплової енергії. Вона також не є власником указаного житлового приміщення. Зауважила, що Позивачем, всупереч положенням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», у період з 11.03.2020 року по 31.08.2021 року нараховано 3% річних та інфляційні втрати. Просила застосувати до даних спірних правовідносин наслідки пропуску Позивачем строків позовної давності (т.2 а.с. 14-18).

06.08.2024 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від Відповідача-3 надійшли письмові пояснення, які за свої змістом є відзивом на позовну заяву, у яких останній зазначив, що на період існування спірних правовідносин він фактично не проживав, хоча і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до 2019 року. Відтак він не є споживачем та не користувався послугами з постачання теплової енергії. Також він не є власником указаного житлового приміщення. Зауважив, що Позивачем, всупереч положенням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», у період з 11.03.2020 року по 31.08.2021 року нараховано 3% річних та інфляційні втрати. Просив застосувати до даних спірних правовідносин наслідки пропуску Позивачем строків позовної давності (т.2 а.с.37-40).

15.01.2025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від Відповідача-3 надійшла заява про застосування строку позовної давності (т.2 а.с. 61-62).

15.01.2025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від Відповідача-3 надійшли додаткові пояснення у справі (т.2 а.с. 63-66).

20.05.2025 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку представником Позивача подано клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог до Відповідача-1 у зв`язку з його смертю (т.2 а.с. 71-72).

26.05.2025 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Позивача надійшли пояснення по справі (т.2 а.с. 75-78).

14.07.2025 року у судове засідання сторони/їхні представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До канцелярії суду представник Позивача та Відповідач-3 подали заяви про розгляд даної справи без їхньої участі (т.2 а.с.4, 68-69).

22.07.2025 року ухвалою суду провадження у даній цивільній справі у частині позовних вимог до ОСОБА_3 було закрито (т.2 а.с. 99-100).

У зв`язку з тим, що сторони в судове засідання не з`явилися, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

2. Мотивувальна частина.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Згідно з листом Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 26.09.2022 року Відповідач-3 було знято з реєстрації за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 02.07.2019 року (т.1 а.с. 21).

Відповідно до Інформації про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №15.2-03662 від 10.04.2023 року Відповідач-3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 22.08. 2013 року по 02.07.2019 року (т.2 а.с. 81).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади №2023/002881648 від 10.04.2023 року Відповідач-2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11.04. 1997 року по 10.04.2023 року (т.2 а.с. 82).

Відповідач-1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 02.01.2025 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 21 (т.2 а.с. 67).

Відповідно особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість за період з 01.07.2017 року по 01.08.2022 рік за теплову енергію в розмірі 67400,37 гривень (т.1 а.с. 179-180).

Позивачем за вказаний період нараховано суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 7473,38 гривень та три відсотки річних в розмірі 2851,59 гривень (т.1 а.с. 181).

Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України.

Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Приписами ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 26 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з приписами ч.1 ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, який введений в дію 01.05.2019 року (далі - Закон № 2189-VIII), а також Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 року № 1875.

У п. 5 ч. 3 Закону № 2189-VIII визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із положеннями ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Виконавцем комунальної послуги відповідно до Закону № 2189-VIII є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Частиною 1 ст. 6 Закону № 2189-VIII передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг, в тому числі послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За приписами статей 11-14 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Загальні норми договору про надання послуг відповідно до статей 901-903 ЦК України зобов`язують виконавця надати послугу яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Висновки суду.

Судом встановлено та сторонами не оспорювалися наступні фактичні обставини.

Відповідно до Інформації про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №15.2-03662 від 10.04.2023 року Відповідач-3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 22.08. 2013 року по 02.07.2019 року (т.2 а.с. 81).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади №2023/002881648 від 10.04.2023 року Відповідач-2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11.04. 1997 року по 10.04.2023 року (т.2 а.с. 82).

Відповідач-1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 02.01.2025 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 21 (т.2 а.с. 67).

Відповідно особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість за період з 01.07.2017 року по 01.08.2022 рік за теплову енергію в розмірі 67400,37 гривень (т.1 а.с. 179-180).

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

З огляду на викладене Відповідач-3 несе відповідальність за зобов`язаннями зі сплати послуг з постачання теплової енергії за період його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 із врахування предмету спору з 01.07.2017 року по 02.07.2019 року, розмір заборгованості за які, у перерахунку на одного споживача, становить 6206,28 гривень (18618,84 гривень (загальний розмір заборгованості за вказаною адресою за період з 01.07.2017 року по 02.07.2019 року) / 3).

Сума, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів за вказаний період становить 486,17 гривень, а три відсотки річних 171,24 гривень.

Відповідач-2 несе відповідальність за зобов`язаннями зі сплати послуг з постачання теплової енергії за період її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 із врахування предмету спору з 01.07.2017 року по 10.04.2023 року, розмір заборгованості за які, у перерахунку на одного споживача становить 25749,78 гривень (6206,28 гривень + 39086,99 гривень (загальний розмір заборгованості за вказаною адресою за період з 01.07.2017 року по 10.04.2023 року) / 2 (частка заборгованості Відповідача-2 та Відповідача-1)).

Сума, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів за вказаний період становить 4138,14 гривень, а три відсотки річних 1177,18 гривень.

Згідно з приписами ч.1 ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу II Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями в розумінні указаного Закону. Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 року по справі №905/600/18 та від 04.06.2019 року по справі №916/190/18.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо заяв Відповідачів про застосування судом строку позовної давності, судом встановлено наступне.

Позивач звернувся до суду з даним позовом у вересні 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

У подальшому Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено п.п. 1821. У п. 19 зазначено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що Позивачем по справі не було порушення строків звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з вказаним позовом, Позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 гривень, які документально підтверджені (т.1 а.с. 12).

Оскільки позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню в розмірі 48,80% від суми заявлених вимог, то з урахуванням принципу пропорційності, стягненню з Відповідача-2 та Відповідача-3 на користь Позивача підлягає судовий збір в розмірі 48,80% від сплаченого - в сумі 1210,72 гривень, по 605,36 гривень з кожного.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги постачання теплової енергії за період з 01.07.2017 року по 10.04.2023 року в розмірі 25749,78 гривень (двадцять п`ять тисяч сімсот сорок дев`ять гривень 78 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги постачання теплової енергії за період з 01.07.2017 року по 02.07.2019 року в розмірі 6206,28 гривень (шість тисяч двісті шість гривень 28 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 4138,14 гривень та три відсотки річних в розмірі 1177,18 гривень, а всього стягнути 5315,32 гривень (п`ять тисяч триста п`ятнадцять гривень 32 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 486,17 гривень та три відсотки річних в розмірі 171,24 гривень, а всього стягнути 657,41 гривень (шістсот п`ятдесят сім гривень 41 копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа судовий збір у розмірі 605,36 гривень (шістсот п`ять гривень 36 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа судовий збір у розмірі 605,36 гривень (шістсот п`ять гривень 36 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа»: , місцезнаходження: вулиця Мережна, будинок 3, місто Біла Церква, Київська область, 09109.

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 22.07.2025 року.

Суддя В. П. Цукуров