Справа № 2н-813/08
Провадження № 4-с/161/51/25
У Х В А Л А

16 липня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Стецюка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), заінтересована особа: акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

Скаргу мотивує тим, що звернувся до відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про зняття арешту з належного йому майна, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2009 року, простанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, №32066973 від 09.04.2012 року, Р№ обтяження 12424323, постанови АА675094 від 05.07.2006 року, Р№ обтяження 3461879; постанови ВДВС від 21.05.2004 року Р№ обтяження 14987. Державний виконавець відмовила йому у знятті арешту, проте зазначила, що станом на 02.05.2025 року відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 відсутні.

Враховуючи наведене, просить суд зобов`язати орган ВДВС зняти арешт на все майно боржника та заборону на його відчуження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12.05.2025 року скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи, подали заяви, кожен зокрема, про здійснення розгляду скарги у їх відсутності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідюивши матеріали скарги, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на підставі судового наказу, винесеного 06.11.2008 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області в цивільній справі № 2н-813/08 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості в розмірі 6600,45 грн, Другогим ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 32066973.

В ході здійснення виконавчого провадження № 32066973, державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. 20.05.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до копії ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2022 року скаргу ОСОБА_1 на дії Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заінтересована особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» - задоволено, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюка О.В. в частині відмови у скасуванні постанови від 20 травня 2014 року за №43356663 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Скасувано постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюка О.В. від 20 травня 2014 року за №43356663 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з відповіддю ВДВС у м.Луцьку Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні з примусового виконання сукдового наказу від 06.11.2008 року у справі № 2н-813/08 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Водночас провести ідентифікацію у зв`язку з виконанням яких саме виконавчих документів вносились записи про обтяження нерухомого майна до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, не є можливим.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даною скаргою.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як встановлено під час розгляду скарги, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу, виданого 06.11.2008 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області в цивільній справі № 2н-813/08 було завершено у зв`язку з виконанням боржником по відшкодуванню стягувачу кредитної заборгованості, однак спірний арешт не скасовано та на вимогу заявника у задоволенні його скасування органом ДВС було відмовлено.

З матеріалів скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній оскаржує бездіяльність виконавчої служби саме за наслідками відмови у задоволенні його заяви про зняття арешту.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частино 1 ст 40 ст. ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

У справі, що розглядається встановлено, що ОСОБА_1 в повному обсязі погасив кредитну заборгованість, яка була стягнута з нього судовим рішенням для забезпечення виконання якого було накладено оскаржуваний арешт, а тому правових підстав для подальшого його існування немає.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 на дії ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), заінтересована особа: акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт та заборону на відчуження майна ОСОБА_1 (Р№ обтяження 8640911, Р№ обтяження 12424323, Р№ обтяження 14987, Р№ обтяження 3461879), накладений постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюка О.В. від 20 травня 2014 року за №43356663, яку скасовано ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2022 року у справі № 2н-813/08, провадження № 4-с/161/61/22.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 16.07.2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Людмила ПРИСЯЖНЮК