Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5759/25
Провадження № 2/711/2692/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 липня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.,
при секретарі Півень С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», в особі представника Тараненка Артема Ігоровича, який діє на підставі довіреності від 29.05.2025р., звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №617107276 від 14.08.2021 року в загальній сумі 19 433,22 грн., а також судових витрат по справі, які складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 14.08.2021р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №617107276, на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 16 000 грн. та зобов`язалася їх повернути в строк, визначений договором, та сплатити відсотки за користування такими грошовими коштами.
28.11.2018р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТзОВ «Таліон Плюс» (Фактор) був укладений Договір факторингу № 28/1118-01 (далі договір факторингу), відповідно до умов якого до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшли, належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. В подальшому, між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено ряд додаткових угод, а саме: 28.11.2019р. Додаткова угода №19, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2020р.; 31.12.2020р. Додаткова угода №26, якою Договір факторингу викладено у новій редакції; 31.12.2021р. Додаткова угода №27, якою строк дії договору факторингу продовжено до 31 грудня 2022 року, 31.12.2022р. Додаткова угода №31, якою строк дії договору факторингу продовжено до 31 грудня 2023 року, 31.12.2023р. Додаткова угода №32, якою строк дії договору факторингу продовжено до 31 грудня 2024 року,
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022р. до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. (з урахуванням додаткових угод до нього), до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги заборгованості кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 19 433,22 грн., з яких: 10 186,85 грн. тіло кредиту, 9 246,37 грн. проценти за користування кредитом.
30.10.2023р. між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшли, належні ТзОВ «Таліон Плюс», права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (строк дії такого договору до 31.12.2024 року).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023р. до Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023р. до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги заборгованості кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 19 433,22 грн., з яких: 10 186,85 грн. тіло кредиту, 9 246,37 грн. проценти за користування кредитом.
29.05.2025р. між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» був укладений Договір факторингу 29/05/25-Е, відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «ЕЙС» перейшли, належні ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі і право вимоги заборгованості за кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 19 433,22 грн., з яких: 10 186,85 грн. тіло кредиту, 9 246,37 грн. проценти за користування кредитом.
Оскільки відповідачка не виконала своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Від відповідачки заперечень проти позову не надходило.
27.06.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак, в позовній заяві просив, у випадку неявки представника позивача в судове засідання, розглянути справу без його участі, на підставі наявних у справі доказів. Також, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 не з`явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення за зареєстрованим місцем проживання засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду.
Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
23.07.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно Договору №617107276 від 14.08.2021року, укладеного в електронній формі між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , відповідачка отримала кредит в сумі 16 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, і зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування /а.с. 14-28, 29-33/.
Умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 140 днів, зі сплатою відсотків в період, визначений п. 1.4 договору, в розмірі 0,69% в день від суми кредиту за час користування ним (дисконтна процентна ставка), (п.п. 1.1-1.4 договору).
На умовах, викладених в п. 1.6 договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50% річних, що становить 1,30% в день від суми кредиту за час користування ним (базова процентна ставка), (п. 1.5 договору).
Умови нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою застосовуються за умови, що кожен з чергових платежів здійснений не пізніше строку вказаного в Графіку платежів на цим договором. Сторони погодили, що у разі прострочення повернення будь-кого із платежів за цим договором умови про нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою, починаючи з наступного дня, що слідує за датою платежу. У разі, якщо Позичальник погасить прострочену заборгованість за договором умови у вигляді нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою застосовуються знову, починаючи з наступного дня за днем повного погашення простроченої заборгованості (п. 1.6 договору).
За умови застосування до відносин між сторонами умов нарахування процентів за базовою процентною ставкою: загальні витрати за кредитом складають 18 489,10 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту складає 34 489,10 грн. (п. 1.6.1 договору).
14.08.2021р. згідно договору №617107276 від 14.08.2021року, укладеного між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , а також заявки відповідачки на отримання грошових коштів в кредит від 14.08.2021р. /а.с. 35/, відповідачці були надані кредитні кошти в розмірі 16 000 грн. шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним платіжним дорученням №e0813f09-bbce-4102-b1c1-d7838af7409d від 14.08.2021р., довідкою ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 23.05.2025р. та листом-відповіддю АТ «Універсал Банк» від 11.07.2025р., вих. №БТ/Е-7761 та випискою про рух коштів по картці № НОМЕР_2 , наданими на виконання ухвали суду /а.с. 36, 39, 114-116/.
26.09.2021р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода до договору №617107276 від 14.08.2021року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди продовжити загальний строк, на який був наданий Кредит за договором, та строк оплати наступного чергового платежу на 14 днів /а.с. 34/.
25.10.2021р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода до договору №617107276 від 14.08.2021року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди продовжити загальний строк, на який був наданий Кредит за договором, та строк оплати наступного чергового платежу на 14 днів /а.с. 34-зворотній бік/.
Також, в судовому засіданні встановлено, що 28.11.2018р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТзОВ «Таліон Плюс» (Фактор) був укладений Договір факторингу №28/1118-01 (далі договір факторингу), відповідно до умов якого до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшли, належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги /а.с. 41-46/.
28.11.2019р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якої строк дії договору факторингу був продовжений до 31.12.2020р. Інші умови договору залишилися без змін /а.с. 46-зворотній бік/.
31.12.2020р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якої Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. був викладений у новій редакції, відповідно до умов якої до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшли, належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Строк дії такої угоди до 31.12.2021р. /а.с. 47-51/.
31.12.2021р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якої строк дії договору факторингу продовжено до 31 грудня 2022 року /а.с. 52/.
31.12.2022р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якої строк дії договору факторингу продовжено до 31 грудня 2023 року /а.с. 52-зворотній бік/.
31.12.2023р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якої строк дії договору факторингу продовжено до 31 грудня 2024 року /а.с. 54/.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №176 від 05.05.2022р. до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 19 433,22 грн., з яких: 10 186,85 грн. тіло кредиту, 9 246,37 грн. проценти за користування кредитом /а.с. 63-64/.
30.10.2023р. між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу №30/1023-01 (далі договір факторингу), відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшли, належні ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Строк дії договору до 31.12.2024р. /а.с. 58-65/.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023р. до Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023р. до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 19 433,22 грн., з яких: 10 186,85 грн. тіло кредиту, 9 246,37 грн. проценти за користування кредитом /а.с. 63-64/.
29.05.2025р. між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» був укладений Договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «ЕЙС» перейшли, належні ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі і право вимоги заборгованості кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 19 433,22 грн., з яких: 10 186,85 грн. тіло кредиту, 9 246,37 грн. проценти за користування кредитом /а.с. 66-76/.
Розмір заборгованості відповідачки станом на 05.06.2025р. на суму 19 433,22 грн. також підтверджується випискою з особового рахунку за Кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. (позичальник ОСОБА_1 /а.с. 77/.
Оскільки до теперішнього часу відповідачкою не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. і вона користувалася такими кредитними коштами, однак допустила порушення зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, в зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем.
При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору №617107276 від 14.08.2021р. відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість в загальній сумі 19 433,22 грн., з яких: 10 186,85 грн. тіло кредиту, 9 246,37 грн. проценти за користування кредитом, оскільки ці вимоги обґрунтовані на законі та відповідають умовам, укладеного договору.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2422,40 грн. /а.с. 1/ та витрат на правову допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В даному випадку позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а відтак на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідачки всі витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн., враховуючи що такі витрати підтверджені відповідною платіжною інструкцією /а.с. 1/.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7 000 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
В той же час, при ухваленні рішення про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
- складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. (2 години - загальна вартість 5 000 грн.);
- вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості із боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. (2 години - загальна вартість 1 000 грн.);
- підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. на рахунок позивальника, яким є ОСОБА_1 (1 година - загальна вартість 500 грн.);
- підготовка та подача до суду клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №617107276 від 14.08.2021р. на рахунок позивальника, яким є ОСОБА_1 (1 година - загальна вартість 500 грн.);
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною.
В той же час слід зауважити, що підготовка адвокатського запиту та клопотання про забезпечення доказів не є вочевидь виправданими та необхідними діями в даному судовому провадженні. В цьому контексті слід звернути увагу, що надання інформації, яка містить банківську таємницю, можливо лише на підставі судового рішення, а відтак попереднє направлення адвокатом відповідного запиту не є необхідною передумовою для розгляду судом клопотання про забезпечення доказів. Також суд звертає увагу, що клопотання про витребування доказів було подано позивачем одночасно з позовом, а отже та обставина, що відповідне клопотання оформлене окремим письмовим документом, а не викладено в самій позовній заяві, не може вважатись належним обґрунтуванням збільшення розміру витрат на правову допомогу.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7 000 грн. є необґрунтованою та не співмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями та складанням процесуальних документів).
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 4 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, а також результат розгляду справи судом та зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 28 липня 2025 року.

Головуючий: В.М. Скляренко