Єдиний унікальний номер судової справи 489/7523/24
Номер провадження 22-ц/812/899/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

21 липня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі: представника позивача адвоката Севастьянова М.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рябової Г.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 21 березня 2025 року, під головуванням судді Микульшиної Г.А., в приміщені цього ж суду об 11 год. 08 хв., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» до ОСОБА_1 про стягнення упущеної вигоди,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» (далі ТОВ «Твій Газзбут») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення упущеної вигоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з наказу №86-ОС від 29 липня 2022 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду менеджера з продажів малого та середнього бізнесу відділу продажів юридичним особам Миколаївського регіону, з 01 серпня 2022 року, у ТОВ «Твій Газзбут».

Відповідно до Положення про інформацію з обмеженим доступом, затвердженого наказом ТОВ «Твій Газзбут» за №8-ОР від 21 квітня 2022 року (далі - Положення) визначено, що інформація з обмеженим доступом - це будь-яка інформація та відомості, що становлять комерційну таємницю, конфіденційна інформація щодо персональних даних його співробітників доступ до якої обмежений відповідно до цього Положення, перелік якої затверджується наказом керівника товариства.

Крім того, згідно з Положенням комерційна таємниця це будь-яка інформація та відомості з обмеженим доступом, пов`язані з виробництвом, технологією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю товариства, розголошення яких може завдати шкоди інтересам товариства.

Відповідно до функціональних обов`язків посади, займаної відповідачем, вона мала вільний доступ до інформації, що становить комерційну таємницю, а саме: інформації щодо переліку юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у яких Товариство є постачальником природного газу, обсягів та ціни за договорами, контактної інформації по зазначеним контрагентам та інше.

За такого, 29 липня 2022 року відповідачем було підписано зобов`язання про нерозголошення відомостей, що становлять конфіденційну інформацію та комерційну таємницю в ТОВ «Твій Газзбут» (далі - Зобов`язання), згідно з яким відповідач була ознайомлена з переліком відомостей, що відносяться до конфіденційної інформації та комерційної таємниці. Була ознайомлена з Положенням та зобов`язувалась не розголошувати та не використовувати з вигодою для себе чи для третіх осіб відомості, що становлять конфіденційну інформацію та комерційну таємницю, які стануть їй відомі при виконанні службових обов`язків, а також протягом 5 років після звільнення.

Згідно з наказом ТОВ «Твій Газзбут» за №209-ОС від 24 липня 2024 року за №209-ОС ОСОБА_1 була звільнена з 31 липня 2024 року з займаної посади за згодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

30 серпня 2024 року на адресу ТОВ «Твій Газзбут» надійшов лист від ОСОБА_1 із заявами від споживачів товариства про заміну постачальника. Так, згідно з заявами надісланими відповідачем, раптове бажання змінити постачальника виникло у 39 споживачів.

Отже, менше ніж через місяць після звільнення, відповідачем використано інформацію, що становить комерційну таємницю товариства та яка стала їй відома під час роботи у ТОВ «Твій Газзбут» для отримання вигоди для себе та третьої особи нового роботодавця.

Між усіма споживачами, що звернулись з заявами про припинення постачальника, та ТОВ «Твій Газзбут» було укладено договори про постачання природного газу для потреб непобутових споживачів. Згідно з умовами даних договорів споживачами визначено орієнтовний розмір споживання у договірному періоді та встановлено ціну за 1 м. куб.

З урахуванням звичаїв ділового обороту, товариство мало отримати вигоду за укладеними договорами. Проте, маючи інформацію з обмеженим доступом про контрагентів позивача та умови співпраці між ними, відповідач використала її для налагодження договірних стосунків з 39 споживачами товариства та схилила вищезазначених споживачів до розірвання договірних відносин із позивачем, що призвело до недоотримання позивачем доходів.

Отже, у зв`язку з недодержанням відповідачем вимог законодавства щодо нерозголошення інформації, що містить комерційну таємницю, ТОВ «Твій Газзбут» було причинено збитків у вигляді неотриманої вигоди у загальному розмірі 368 804 грн. 82 коп.

Висновок про розголошення зазначеної інформації саме відповідачем ґрунтується на тому, що ОСОБА_1 в силу виконання своїх функціональних обов`язків мала доступ до відомостей, що становлять комерційну таємницю, разом з тим роботодавець відповідача такого доступу не мав та не міг використовувати інформацію про споживачів позивача та про умови їх співробітництва.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Твій Газзбут» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 збитки, що складаються з упущеної вигоди, у сумі 368 804 грн. 82 коп., а також судові витрати у справі в розмірі 4 425 грн. 66 коп.

Відповідач ОСОБА_1 , діючи через представника адвоката Рябову Г.В., надала до районного суду відзив, в якому просила у задоволенні позову відмовити та вирішити питання щодо стягнення на її користь з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 березня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Твій Газзбут» відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Твій Газзбут» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ТОВ «Твій Газзбут» не надано достатніх, достовірних та неспростовних доказів на підтвердження того, що відповідачем ОСОБА_1 було розголошено відомості, які становлять комерційну таємницю, не встановлено, в чому саме полягали такі відомості, на користь кого вони були розголошені, тощо. Такі твердження позивача, на переконання суду, є припущенням, яке не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог. Крім того, необґрунтованими є твердження позивача про те, що внаслідок будь-яких дій зі сторони ОСОБА_1 йому було завдано матеріальних збитків, не надано достовірного розрахунку таких збитків, не підтверджено реальність можливості отримання вказаних коштів.

В апеляційній скарзі ТОВ «Твій Газзбут», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належну оцінку доказів про доступ відповідача до інформації, що становить комерційну таємницю (реєстр споживачів постачальника). Так, ОСОБА_1 використала таку інформацію, яка стала їй відома під час роботи у ТОВ «Твій Газзбут» для отримання вигоди як для себе, так і для третьої особи нового роботодавця.

Також, позивач в апеляційній скарзі зазначав, що не погоджується зі стягнутим районним судом з нього на користь відповідача розміром судових витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що заявлений відповідачем розрахунок витрат на професійну правничу допомогу не відповідає обставинам справи та істотно завищений враховуючи її складність, про що зазначалось ним також у відповіді на відзив на позовну заяву.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст.263 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що наказом ТОВ «Твій Газзбут» №86-ОС від 29 липня 2022 року ОСОБА_1 прийнято на посаду менеджера з продажів малого та середнього бізнесу відділу продажів юрособам Миколаївського р-ну ТОВ «Твій Газзбут» з 01 серпня 2022 року (том 1 а.с.7).

29 липня 2022 року ОСОБА_1 було підписано зобов`язання по нерозголошення відомостей, що становлять конфіденційну інформацію та комерційну таємницю в ТОВ «Твій Газзбут».

За змістом вказаного зобов`язання виконання обов`язків за займаною відповідачем посадою менеджера з продажів малого та середнього бізнесу передбачає доступ до конфіденційної інформації та комерційної таємниці, в зв`язку з чим у період роботи в ТОВ «Твій Газзбут» та після звільнення з нього ОСОБА_1 зобов`язалась не розголошувати та не використовувати з вигодою для себе чи для третіх осіб відомості, що становлять конфіденційну інформацію та комерційну таємницю, які стануть відомі їй при виконанні службових обов`язків. У випадку звільнення відповідача всі носії інформації, що є конфіденційною інформацією та комерційною таємницею (рукописи, чернетки, креслення, магнітні стрічки, фотокартки, диски, дискети, роздруківки на принтері, кіно-, фотонегативи і позитиви та ін.), що знаходились у її розпорядженні у зв`язку з виконанням нею службових обов`язків під час роботи в товаристві, вона повинна передати своєму керівнику.

З Положенням про забезпечення захисту конфіденційної інформації та комерційної таємниці Товариства відповідач ознайомлена. Вищевказане зобов`язання залишається чинним після припинення виконання відповідачем покладених на неї обов`язків протягом 5 років, крім випадків, установлених законом (том 1 а.с.233).

01 серпня 2022 року ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис з посадовою інструкцією менеджера з продажів малого та середнього бізнесу ТОВ «Твій Газзбут». Вказаною посадовою інструкцією визначено наступні функціональні обов`язки: пошук та залучення нових клієнтів на постачання природного газу та електроенергії; ведення переговорів, організація та проведення зустрічей з потенційними та діючими клієнтами, презентація продуктів компанії; укладення договорів; утримання та крос-продажі діючим клієнтам портфелю; формування комерційної пропозиції згідно з потребою клієнта; супровід діючих клієнтів (щомісячно); узгодження умов постачання на місяць (ціна та графік оплати) та укладення додаткових угод; отримання заявки з обсягами на місяць постачання із зазначенням планових щодобових обсягів споживання; укладення актів прийому-передачі; контроль виконання умов договору (щоденно); подача номінацій та реномінацій згідно з заявою клієнта; контроль графіків оплат та збір дебіторської заборгованості (том 1 а.с.14 зв).

Наказом ТОВ «Твій Газзбут» №209-ОС від 24 липня 2024 року ОСОБА_1 , менеджера з продажів малого та середнього бізнесу відділу продажів клієнтам малого та середнього бізнесу, Сумського регіону, комерційного департаменту, звільнено за угодою сторін (том 1 а.с.8).

З пояснень представника позивача встановлено, що 30 серпня 2024 року від ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Твій Газзбут» надійшов лист із заявами від тридцяти дев`яти споживачів товариства про заміну постачальника (том 1 а.с.11).

Зі змісту позову слідує, що позивач вважає, що розірвання договірних відносин із вищевказаними споживачами відбулось внаслідок розголошення відомостей, що містять комерційну таємницю, відповідачем ОСОБА_1 своєму новому роботодавцю.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст.22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі ст.21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 505 ЦК України визначено, що комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв`язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію.

Тобто, визначення «комерційна таємниця» включає в себе тільки відомості та інформацію, яка не є легкодоступною для певних категорій осіб.

Дані ознаки комерційної таємниці є істотними, необхідними та невіддільними. Конфіденційність комерційної таємниці полягає в тому, що інформація, яка становить комерційну таємницю, в цілому чи в певній формі та сукупності її складових має бути невідомою та не бути легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить. Комерційну цінність інформації, яка становить комерційну таємницю, розуміють таким чином, що її використання надає володільцю інформації певні економічні переваги в силу того, що його конкуренти або інші особи такою інформацією в цілому чи в певній формі та сукупності її складових не володіють.

Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці (ч.2 ст.505 ЦК України).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» розголошенням комерційної таємниці є ознайомлення іншої особи без дозволу особи, уповноваженої на те, з відомостями, що відповідно до законодавства України становлять комерційну таємницю, особою, якій ці відомості були довірені або стали відомі у зв`язку з виконанням відповідних обов`язків, якщо це завдало чи могло завдати шкоди суб`єкту господарювання.

У Постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі №910/1759/19 зазначено, що визначення «комерційна таємниця» включає в себе тільки відомості та інформацію, яка не є легкодоступною для певних категорій осіб. Дані ознаки комерційної таємниці є істотними, необхідними та невіддільними. Конфіденційність комерційної таємниці полягає в тому, що інформація, яка становить комерційну таємницю, в цілому чи в певній формі та сукупності її складових має бути невідомою та не бути легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить.

Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач, після звільнення з посади менеджера з продажів малого та середнього бізнесу відділу продажів клієнтам малого та середнього бізнесу, використовувала у своїй подальшій роботі інформацію, яка їй була відома саме під час роботи у ТОВ «Твій Газзбут», та останньою було розголошено такі відомості третім особам. При цьому, сам факт перебування у трудових відносин з позивачем, з огляду на зміст того, що визнано комерційною таємницею, не означає розповсюдження цієї інформації.

Також, на спростування доводів позивача щодо розголошення інформації ОСОБА_1 , представником відповідача були наданні відповіді декількох споживачів товариства на адвокатський запит, з яких убачається, що причиною припинення договірних правовідносин з ТОВ «Твій Газзбут» слугували зміни щодо тарифів за надані послуги та порядок їх оплати, про які було повідомлено споживачам безпосередньо працівниками ТОВ «Твій Газзбут».

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно ст.16 ЦК України, є відшкодування збитків.

За загальними положеннями ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

За такого, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Жодних доказів спричинення відповідачем збитків позивачу матеріали справи не містять.

Також слід вказати, що згідно з ч.4 ст.623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання (постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №908/2261/17).

Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Стягнення збитків вимагає наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що товариство не довело, що причиною неотримання доходу у розмірі визначеному в позовній заяві, є неправомірна поведінка відповідача, наявність такої шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Також, колегія суддів зазначає, що долучені до позову докази не містять жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог.

Що стосується визначеного судом розміру витрат на професійну правничу допомогу то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.3 ч.1 ст.133 ЦПК України).

У ч.2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу ч.3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

За такого, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.

Крім того, згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача адвокатом Рябовою Г.В. було надано суду:

- копію договору про надання правової допомоги від 27 вересня 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Рябовою Г.В. (том 2 а.с.44);

- копію додатку №1 від 15 жовтня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 27 вересня 2024 року (том 2 а.с.45);

- копію акту наданих послуг від 19 лютого 2025 року, укладеного між адвокатом Рябовою Г.В. та ОСОБА_1 (том 2 а.с.103);

- копію опису послуг, наданих адвокатом в межах даної справи, від 19 лютого 2025 року (том 2 а.с.101);

- копію платіжної інструкції про оплату відповідачем адвокату Рябовій Г.В. за надання правничої допомоги 40 000 грн. (том 2 а.с.102);

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (том 2 а.с.100).

Отже, беручи до уваги характер спірних правовідносин у даній справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом відповідача послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодуванню на користь ОСОБА_1 підлягали витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн., а не 20 000 грн, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки такий розмір не відповідає загальним засадам цивільного законодавства справедливості та розумності.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу (7 000 грн.) відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, тривалістю слухання справи у суді першої інстанції.

Отже, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, керуючись ст.ст.375,376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті без змін, а в частині вирішення розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції підлягає зміні, шляхом зменшення розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ТОВ «Твій Газзбут» на користь ОСОБА_1 з 20 000 грн. до 7 000 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів виходить з наступного.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача посилалася на те, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідач понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції звернуто увагу на акт надання послуг від 18 липня 2025 року, укладеного між адвокатом Рябовою Г.В. та ОСОБА_1 та опис наданих адвокатом послуг в межах даної справи від 18 липня 2025 року.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17.

Схожа позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі №910/13060/21, у якій вказано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб.

Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, §268)) присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у ч.4 ст.137 ЦПК України так і у ч.ч.3-5 ст.141 ЦПК України.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 при розгляді цієї справи в апеляціній інстанції, колегія суддів оцінюючи надані докази на підтвердження понесених таких витрат у їх сукупності, враховує визначений договором порядок визначення гонорару, оцінюючи обсяг наданих послуг та їх необхідність, а також співмірність вартості послуг із складністю справи і змістом цих послуг, та приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

На думку колегії суддів, зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу є доведеним, відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій учасника справи.

Керуючись ст.ст.367,374,375,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 березня 2025 року в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції - змінити, зменшивши розмір стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» на користь ОСОБА_1 з 20 000 (двадцять тисяч) грн. до 7 000 (сім тисяч) грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 березня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 25 липня 2025 року