Справа № 544/851/25
пров. № 2/544/393/2025
Номер рядка звіту 75
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 липня 2025 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Сайко О.О.,

за участю секретаря Костенко Т.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що вона з 11.05.2023 по 27.02.2025 працювала на посаді оператора заправних станцій 3 розряду АЗС №30 в ТОВ «ІНЧЕР». Адміністрація підприємства нерегулярно виплачувала працівникам заробітну плату, у зв`язку з чим підприємство їй заборгувало заробітну плату. Заборгованість із заробітної плати (у тому числі компенсації за невикористані дні щорічної відпустки) за період з листопада 2024 року по березень 2025 року складає 44 5111,30 грн, яку вона і просить стягнути з відповідача на свою користь. Також уважає, що відповідно до ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Крім того, просила стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 грн, яка полягає в тому, що в результаті невиплати їй заробітної плати вона була вимушена просити в борг кошти, які вкрай необхідні їй для оплати заборгованості за житлово-комунальні послуги та організації життєдіяльності і забезпечення її та її сім?ї. Ці обставини завдали їй моральних страждань, які посилилися, коли їй було відмовлено у виплаті заборгованості при звільненні у добровільному порядку.

У судове засідання позивачка не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Крім іншого в своїй заяві зазначила, що 09.05.2025 ТОВ «ІНЧЕР» виплатило їй заборгованість із заробітної плати за період з листопада 2024 року по січень 2025 року в сумі 24435,42 грн, проте заборгованість по зарплаті за лютий 2025 року в сумі 11 992,38 грн їй не виплачена дотепер.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За таких обставин суд уважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказах.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, уважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 11 травня 2023 року по 27 лютого 2025 року працювала на посаді оператора заправних станцій 3 розряду АЗС в ТОВ «ІНЧЕР», що підтверджено копією трудової книжки (а.с.11-12).

За час роботи відповідач нерегулярно виплачував заробітну плату ОСОБА_1 , в результаті чого станом на 27.02.2025 утворилася заборгованість за листопад 2024 - лютий 2025 року в сумі 33549,63 грн; 47511,30 грн (нарахована) ( у тому числі грошову компенсацію за 3 календарних днів невикористаної щорічної відпустки), 36549,63 грн (до виплати) (а.с.25).

09 травня 2025 року ТОВ «ІНЧЕР» виплатило позивачці заборгованість із заробітної плати за період листопад 2024 - січень 2025 року, залишилась невиплаченою заробітна плата за лютий 2025 року в сумі 11 992,38 грн (нарахована), з них до виплати 9114,21 грн, що підтверджено довідкою ТОВ «ІНЧЕР» та відомостями про виплату заробітної плати №№56, 57, 60, 61, 62, 64, 66 від 09.05.2025 (а.с.25-28).

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Враховуючи те, що ні в день звільнення, ні на дату ухвалення даного рішення відповідач не виплатив позивачці всі суми, що належать їй від підприємства, як передбачено ч.1 ст.116 КЗпП, тому вимоги позивачки про стягнення на її користь заборгованості із заробітної плати є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивачки належить стягнути заборгованість із заробітної плати за лютий 2025 року в сумі 11 992,38 грн, оскільки саме такий розмір заборгованості по заробітній платі відповідач заборгував позивачці на дату ухвалення рішення.

При цьому будь-яких доказів на доведення тих обставин, що невиплата заробітної плати сталась не з вини роботодавця, відповідачем суду не надано.

Оскільки суд дійшов висновку, що у даній справі встановлено порушення прав позивачки на отримання в день звільнення всіх сум, що належать їй від підприємства, то це є наслідком застосування положень ст.117 КЗпП, тобто стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Перевіряючи наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивачка звільнилась з роботи 27.02.2025, частину належних їй при звільненні виплат вона отримала лише 09.05.2025, а нарахована за лютий 2025 року заробітна плата так і залишилась не виплаченою дотепер. Таким чином, з наведеного вбачається порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні позивачки.

Середній заробіток працівника розраховується відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати,затвердженим постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 08.02.95 року № 100.

На виконання ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.04.2025 відповідачем надана довідка №308 від 12.05.2025 про середню заробітну плату ОСОБА_1 , де зазначена середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 у розмірі 67,77 грн (а.с.24) .

З огляду на це середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 буде складати 542,16 грн з розрахунку: 67,77 грн (середньогодинна заробітна плата) х 8 год (кількість робочих годин у дні) = 542,16 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у зв`язку з невиплатою відповідачем усіх належних позивачці при звільненні сум, а також їх невиплатою на дату ухвалення рішення у даній справі, роботодавець зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.02.2025 (з наступного дня за датою звільнення ) по 21.07.2025 включно (по дату ухвалення рішення у даній справі), що в межах шестимісячного строку, передбаченого ст.117 КЗпП.

Загальний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, становить 55 300,32 грн: 542,16 грн (середньоденна заробітна плата) х 102 робочих дні (1 день у лютому 2025 року, 21 день у березні 2025 року, 22 дня у квітні 2025 року, 22 дні у травні 2025 року, 21 день у червні 2025 року, 15 днів у липні 2025 року ) = 55300,32 грн.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Суми нарахованої заробітної плати за підсумками роботи за певний період враховуються … без виключення сум відрахування на податки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 в справі №9901/407/19 вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

На підставі викладеного суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість із заробітної плати в сумі 11 992,38 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 55300,32 грн, що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як встановлено із змісту позовної заяви, позивач заподіяння їй моральної шкоди обґрунтовує тим, що через неправомірні дії відповідача, які полягають у невиплаті належних грошових коштів при звільненні, вона відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, змушена просити в борг кошти для організації життєдіяльності та забезпечення себе та своєї сім?ї, що негативно вплинуло на відносини у її родині. Завдана їй моральна шкода також обумовлюється моральним стражданням унаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниження честі, гідності, ігноруванням її прав. Моральну шкоду позивач оцінює в 20000 грн.

Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним, виходячи з характеру зазначеного правопорушення. Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в сумі 3000 грн.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення кошти по сплаті судового збору за вимогою про стягнення моральної шкоди в розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати, то із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 326,32 грн пропорційно до задоволених вимог (задоволено 11 992,38 грн х ставка судового збору 1211,20грн / було заявлено до стягнення 44511,30 грн).

Також згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 1211,20 грн за вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України).

Керуючись ст.2-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 352, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 11992 (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 38 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2025 по 21.07.2025 включно у сумі 55 300 (п`ятдесят п`ять тисяч триста) гривень 32 копійки, що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять ) гривень 20 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь держави судовий збір у сумі 1537 (одна тисяча п`ятсот тридцять сім ) гривень 52 копійки.

Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення 21.07.2025.

Дані позивачки: ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дані відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР», , місце знаходження: м.Кременчук, вул.Халаменюка, 8, офіс 526.

Суддя О.О.Сайко