Справа № 148/2852/24
Провадження №2/148/198/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дадіверіна Людмила Іванівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Тульчинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу недійсним,-

встановив:

В грудні 2024 адвокат Дадіверіна Л.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним вище позовом.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Після смерті батька, в строки передбачені законодавством України, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ТкаченкаВ.В. із заявою про прийняття спадщини. Від даного нотаріуса йому стало відомо, що з заявою про прийняття спадщини після смерті його батька звернулась ще одна особа - ОСОБА_4 , як дружина. Але вказане не відповідає дійсності, адже ОСОБА_3 такий шлюб не укладав і вільного волевиявлення його на це не було. Про укладення шлюбу з відповідачкою позивачеві нічого не було відомо ні від покійного батька, ні від інших осіб.

Йому відомо лише про шлюб батька ОСОБА_3 із його матір`ю, ОСОБА_5 , в якому вони перебували з 25.05.1975 по 15.05.2013. В шлюбі народився він та його сестра ОСОБА_6 . Спочатку сімейне життя його батьків було щасливим, вони мали спільні плани, працювали, гарно відносились один до одного. Спільно отримали квартиру у АДРЕСА_1 .

З 1993 року його батько ОСОБА_3 почав працювати водієм дальнобійником. Робота пов`язана з тривалими відрядженням. Відповідно і відірваністю від сім`ї та, що часто і буває, також і випадковими статевими зв`язками з випадковими жінками. Це стало причиною того, що ОСОБА_3 захворів на сифіліс. Оскільки він не лікувався, не повідомив одразу про хворобу дружину, це призвело до переходу хвороби в хронічний стан та її подальшого розповсюдження на весь організм в одну із найважчих її форм сифіліс мозку.

Як стало відомо від лікарів, ураження мозку сифілісом невиліковне. Додатково психічне захворювання почало прогресувати після стресу, що пережив ОСОБА_7 , а саме смерті його батька, ОСОБА_8 , в 1995 році. На похоронах батька ОСОБА_7 плутав людей, не міг зосередитись, замикався в собі, не хотів розмовляти, часто вів себе так, ніби він живе в минулому, не усвідомлював реальний час. Пізніше, на пару років, йому ніби стало легше, знову робота, поїздки, але з 2000 року він став остерігатись людей, з`явилась недовіра до всіх і всього.

2003 року у ОСОБА_9 розлади психіки значно посилились. Він почав губитися за межами квартири, часто квартиру сусідів АДРЕСА_2 сприймав як свою, намагався туди потрапити, не розуміючи де він. Сусіди теж для нього були іншими людьми, з іншими іменами. Виникали непорозуміння з сусідами, оскільки зайшовши до них додому, просив їх вийти з «його квартири». Вдома він міг митись одягненим, після чого в мокрому одязі лягав у ліжко, вдень поводив себе як вночі і навпаки, різав клейонку на смужки, тоді накручував на палицю і ходив по квартирі як з антеною, спав у верхньому одязі. Перебуваючи на дачі, багаття розпалював всюди для подальшого приготування їжі, міг збирати нестиглі виноград чи вишню. Пральний порошок з коробкою клав до мікрохвильовки, докладав папір і підпалював сірниками. Коли його питали, що він робить, пояснював, що підігрівав собі вечерю, тощо.

Як наслідок психічний розладів, перебуваючи у відрядженні до Чехії, скоївши ДТП, був затриманий поліцією, згубив вантаж, після повернення додому, терміново прав одяг, оскільки вважав, що в поліцейській дільниці, де він перебував, на нього напала зграя комарів, його забруднили, а поліцейські за цей час вкрали вантаж. Після даного інциденту ОСОБА_3 був звільнений з роботи. Після цього більше не працював. Стан здоровя його стрімко погіршився, його агресія і неадекватність призвели до неодноразового лікування в психіатричних клініках з тривалим перебуванням, більше року. Після обстежень та лікування, лікарі встановили, що в нього сифіліс мозку. Під час лікування іноді було покращення його стану, але цей стан був недовго, оскільки він перестав приймати ліки. Поведінка знову стала неконтрольованою. Оскільки стан ОСОБА_3 не покращувався, як наслідок йому присвоїли 1 групу інвалідності.

Через його погане почуття і складні умови проживання у великому місті (Києві), родина перевезла ОСОБА_3 у село Шпиківку, звідки він родом, та де проживала його мати. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 баби позивача, ОСОБА_10 , стан здоров`я батька погіршився ще більше. Він навіть не міг це усвідомити. Він стверджував, що вона жива і він з нею розмовляв вночі. Далі з ОСОБА_11 все стало тільки гірше, його психічний стан погіршувався, він не хотів лікуватись, все це посилювалось зловживанням алкоголю. Як результат, через психічні розлади, в 2013 році ОСОБА_3 і ОСОБА_5 розлучились. Однак навіть після розлучення батьків, він і мати постійно допомагали батьку. Кожного тижня привозили з м. Києва продукти харчування, ліки, іншу допомогу, гроші, однак постійно контролювати його не могли. У його будинку почали зявлятися якісь випадкові люди, з якими він випивав, але не усвідомлював, з ким і де він знаходиться. Якщо заходили до будинку жінки, він всіх називав ОСОБА_12 , як матір.

Тому для нього стала новиною інформація про те, що його батько міг одружитися знову. Жодного разу за життя батько не повідомляв його про те, що одружився з ОСОБА_13 . Коли нотаріус повідомив йому, що з заявою про прийняття спадщини звернулась нібито дружина батька, він був здивований, як особа, яка страждала на важкий психічний розлад, яка не могла сама себе усвідомлювати та потребувала допомоги, прийняти самостійно рішення про реєстрацію шлюбу.

Факт того, що ОСОБА_3 страждав на хронічний, стійкий значно виражений психічний розлад у вигляді слабоумства (внаслідок нейсифілісу, F02.8 МКХ 10), що було ускладнено хронічним алкоголізмом. За своїм психічним станом із 2003 року і до самої смерті не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними підтверджується висновком посмертної психіатричної експертизи.

Разом з тим, з відповіді Тульчинського відділу ДРАЦС на адвокатський запит представника позивача стало відомо, що дійсно 24.10.2017 наявний актовий запис про шлюб, укладений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зважаючи на те, що добровільно ОСОБА_3 через свою психічну хворобу не міг укласти шлюбу, він не створив жодних прав та обов`язків, притаманних подружжю, зокрема і щодо поділу майна.

В зв`язку з цим, адвокат Дадіверіна Л.І., в інтересах позивача, просить визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 24.10.2017 року Тульчинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 140.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Дадіверіна Л.І., позовну заяву підтримала, посилаючись на викладені в ній обставини. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що факт неможливості укладення ОСОБА_3 з власної волі шлюбу з ОСОБА_4 повність підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показами свідків, висновком експерта. Про це ж свідчать і пояснення самої відповідачки, надані під час судового розгляду, зокрема, що ініціатором цього шлюбу була саме вона переслідуючи корисливі мотиви, а саме мати права до будинку, який перейшов ОСОБА_3 у спадок від матері, ОСОБА_10 . Крім того, вона пояснила, що спочатку хотіла оформили догляд за ОСОБА_3 , тобто їй було достеменно відомо про його хворобу, але так як у нього був відсутній військовий білет не могла цього зробити, тому вирішила саме зареєструвати шлюб. За вказаних обставин, а саме за відсутності вільної волі ОСОБА_3 на укладення шлюбу він є недійсним від само часу його укладення. Також вказала на те, що відповідачкою на спростування обставин психічної хвороби ОСОБА_3 та неможливості ним усвідомлювати свої дії і керувати ними жодних доказів не надано.

ОСОБА_15 заперечила щодо позову, посилаючись на те, що вона дійсно уклала шлюб з ОСОБА_3 ще у 2017 році. З ним вона познайомилась, коли він почав проживати у с. Шпиківка у своєї матері, а вона останній допомагала по господарству (город сапати, картоплю копати та інше). Спочатку вона хотіла оформити офіційно догляд за його матір`ю, а коли вона померла, то за ОСОБА_3 . Їй було відомо про те, що він має інвалідність. Для цього вона допомогла йому відновити паспорт, бо його паспорт залишився в Києві, і колишня дружина та діти йому паспорт не віддавали. Оформивши паспорт він зміг розлучитися із ОСОБА_16 . Але оформити догляд за ним вона не змогла, ними були зібрані всі документи, але був відсутній військовий квиток. А так як вони вже тривалий час проживали то в неї, то в нього, то вона хотіла оформити все, щоб було законно і вона могла б мати право до його будинку. Зазначила, що ОСОБА_3 сам керував автомобілем, розлучився з першою дружиною. Тому вважає, що він все розумів, а хвороба проявилася вже в останні роки його життя.

Представник заінтересованої особи Тульчинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_3 та матірю позивача. Перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 25.05.1975 по 15.05.2013. В шлюбі народилось двоє дітей ОСОБА_17 і ОСОБА_6 . Спочатку в них були дуже добрі відносини, вони гарно жили, обоє мали роботу в м. Києві. Дружили з сусідами і особливо із сім`єю з квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_18 . Дуже часто ходили в гості, виручали однин одного в побуті. З 1993 року ОСОБА_7 почав працювати водієм вантажного автомобіля. І з часом він почав не дуже зрозуміло поводити себе. А вже після смерті його батька, ОСОБА_8 , в 1995 року, ОСОБА_7 почав поводити себе дуже дивно. Він замикався в собі, не хотів розмовляти, в 2000 році став остерігатись людей, між ними почалась недовіра. У 2004 році він почав часто плутати двері своєї квартири і квартири сусідів АДРЕСА_2 . Своїми ключами він відкривав їхні двері, а коли сусідка відкривала, він запитував, що вона робить в нас дома, заходив і не орієнтувався, що знаходиться в чужій квартирі, просив її піти. Таке було дуже часто. В 2005 році він почав виходити на вулицю і не міг повернутись додому. Часто було так, що син з друзями шукав батька по району і повертав додому. У зв`язку з такими проявами вони звернулись до лікаря. Після того, як йому поставили діагноз сифіліс мозку він був госпіталізований та лікувався у психіатричній лікарні більше року. Лікування пішло йому на користь, він приймав ліки, став краще їсти, почав впізнавати рідних. Але цей стан тривав не довго. Після того, як він перестав приймати ліки, його поведінка знову стала не контрольованою. Він псував постільну білизну, лягав спати в верхньому одязі, у верхньому одязі ходив до ванни митись, не знімаючи мокре, лягав у ліжко спати. Були повторні госпіталізації. Все більше було проявів слабоумства. Такі прояви бачили сусіди і куми. Кілька разів він проходив лікування, але дана хвороба не виліковна, стан здоров`я треба було підтримувати ліками. За наслідками такої хвороби ОСОБА_3 була оформлена 1 група інвалідності по життєво. Оскільки ОСОБА_7 постійно виходив на вулицю і губився, і його було необхідно постійно шукати, було прийняте рішення перевести його в село до матері, яка була сільським фельдшером, під її нагляд. Однак ОСОБА_7 ліки не приймав, став зловживати алкоголем, зв`язався з непевними компаніями. Вона з сином допомагала: щотижня, привозили йому в село продукти, ліки. В селі дізнались, що ОСОБА_3 брав в борг алкогольні напої. Ці борги погашала саме вона. Жодного разу не було такого, щоб ОСОБА_3 або ж відповідачка повідомили її про те, що вони одружені. В останні роки він впізнавав її, сина не завжди, інших людей взагалі не впізнавав. Вважає, що психічний стан його здоровя не дозволяв йому усвідомлювати себе. А тому вважає, що він не міг добровільно укласти шлюб з відповідачкою, оскільки не розумів наслідків таких дій.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою ОСОБА_3 в с.Шпиківка. Зазначила, що після приїзду до села ОСОБА_3 часто називав її ОСОБА_12 , а коли вона вказувала, що не ОСОБА_20 , а кума, він мовчав. На початку, коли ще виходив на вулицю, часто губився, плутав роки, не міг встановити, де він знаходиться. Коли померла матір, не міг хоронити, через хворобу. Про те, що ОСОБА_3 одружився, вона не знала, хоча жили вони в одному селі. Така новина її вразила, оскільки відповідачка мала зв`язки з іншими чоловіками, чим особисто хвалилася. Їй відомо, що відповідачка і інші чоловіки приходили до ОСОБА_3 в дім, тому що в нього були гроші (пенсія, гроші матері, в подальшому ОСОБА_21 або син ОСОБА_17 давали кошти або покривали його борги), випивати алкоголь. Відповідачка брала собі додому себе продукти, що привозили з Києва Ліля і син ОСОБА_17 . З часом стан ОСОБА_9 значно погіршувався, тому вважає що самостійно він шлюб укласти не міг тому що був слабоумним. Вважає, що цей шлюб це ініціатива відповідачки, яка претендує на належний йому будинок в селі.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що він є двоюрідним братом ОСОБА_5 , знав ОСОБА_3 з молодості і весь період шлюбу з його сестрою ОСОБА_23 . Після розірвання їхнього шлюбу приїздив до села регулярно за проханням Лілії та племінника позивача наглянути за ОСОБА_3 . У ОСОБА_9 після смерті його батька стали проявлятись психічні розлади, що призвело до неодноразової госпіталізації його в психлікарні. У зв`язку з хворобою йому була встановлена І група інвалідності. Лікуватися він постійно не хотів і це призводило до незворотніх наслідків. Родичі вважали, що його переїзд до села допоможе йому в лікуванні, однак цього не сталось. ОСОБА_17 почав вживати алкоголь, у зв`язку з чим його стан лише погіршувався. Він нікого не допускав до матері, яка теж захворіла, належного догляду не здійснював. Після її смерті саме він займався похоронами, оскільки ОСОБА_17 не був у стані, який би дозволяв йому це робити. ОСОБА_7 став замкнутий, «нелюдимий», він не усвідомлював значення слів, подій, часу і місця, де вінзнаходиться. Все, що передавала ОСОБА_23 , так звані «друзі» забирали собі, його пенсію витрачали на алкоголь, в сільському магазині були борги на ім`я ОСОБА_3 . Ці борги час від часу сплачувала ОСОБА_23 або син ОСОБА_17 . Про шлюб відповідачкою не знав, тому що в такому психічному стані укладення шлюбу було неможливим як і виконувати шлюбні відносини.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_3 по дачі, в Садовому Товаристві «Київський садівник», за професією вона лікар. Пояснила, що з 1999 року поведінка ОСОБА_3 була дивною. Фактично ОСОБА_20 всі роботи по будівництву дачі робила сама, з допомогою сина, чоловік вже мав прояви психічних розладів і чим далі з часом, вони прогресували. Десь з 2004 року ОСОБА_17 в основному був весь час в будинку або на подвір`ї, кілька разів його зустрічала на вулиці або біля іншої ділянки, або заходив на ділянку до сусідів, назад додому він вже попасти не міг. Коли був врожай винограду у сусідів, ОСОБА_17 заходив і починав рвати зелений, нестиглий виноград по одній зернинці і рахувати їх, а на питання, для чого він це робить, ОСОБА_17 не відповідав, відводив погляд, ніби ховався. В будинку у ОСОБА_25 була мікрохвильова піч. Зі слів Лілії їй відомо, що одного дня ОСОБА_17 приніс пачку прального порошку, поклав її до мікрохвильової печі, підпалив сірниками, та так «підігрівав вечерю». Інший раз ОСОБА_17 приніс в кухню багаття і підпалив його в раковині, виявилось теж «розігрівав їжу». В 2006 році вона прийшла до них у будинок, вони зайшли з ОСОБА_12 до кухні, а ОСОБА_17 сидів за столом і різав клейонку, що на столі на смужки, тоді смужки прикручував на палицю і робив «антену для телевізора». Все це призвело до його госпіталізації, в результаті якої стало відомо про діагноз ОСОБА_9 сифіліс у поєднанні із специфічними патологічними імунологічними показниками (Реакція Вассермана ++++, РІФ АБС-позитивний , РІФ 200-позитивний). Всі ці клінічні дані свідчать про наявність у ОСОБА_3 хронічного інфекційного захворювання - нейросіфілісу (судинна форма). У ОСОБА_9 було ураження судин мозку, що вказує на незворотній процес. Тобто, хвороба не виліковна. При щоденному прийому ліків можливе лише вповільнення процесу, а при прийомі алкоголю і відсутності ліків, таке захворювання стрімко прогресує і призводить до повної втрати особистості, людина не в змозі себе усвідомлювати і обходити. Слабоумство не надає можливості усвідомлювати свої вчинки і висловлювати свою волю. Також необхідно врахувати, що станом на 2017 рік, коли він нібито уклав шлюб, він хворів вже близько 15 хворобою, що сильно прогресувала. Вважає, що він не міг усвідомлювати через свій стан всієї обстановки, себе, а тим більше укласти шлюб.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою, кумою. Добре знає ОСОБА_23 і ОСОБА_27 , їхню родину ще з 1979 року. З ОСОБА_12 вони хрестили їх доньку ОСОБА_6 . Разом в одній квартирі проживали, коли йшло будівництво будинку по АДРЕСА_3 . Знала ОСОБА_3 до прояву хвороби. Прояви психорозладів почались у нього з 1995 року, коли помер його батько. Також їй відомо про те, що він неодноразово тривало лікувався у психіатричних клініках, більше року, в тому числі м. Глеваха. Після цього йому була встановлена перша група інвалідності, він не міг працювати. Стан його здоров`я з роками лише погіршувався, тому не зрозуміло, як він міг добровільно усвідомлено укласти шлюб, коли сам не міг собою керувати, не впізнавав рідних і близьких, губився у просторі. Також повідомила, що відповідачку вперше бачить у суді, раніше її незнала.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою та знає ОСОБА_23 і ОСОБА_27 і їхню родину з 1980 року, з цього року вони стали сусідами по площадці по вул. Гр. Барського, 3 в місті Києві. Вона є кумою по їх доньці ОСОБА_6 . Подружилися сім`ями, як батьки так і діти. З 1995 року ОСОБА_7 почав змінюватись. З 2003 року все стало значно гірше, він почав губився за межами квартири. Часто було таке, що він своїми ключами намагався відкрити її квартиру, а коли вона її відкривала з середини, він не сприймав, що це не його квартира, починав її запитувати, що вона робить тут, не усвідомлював, що її квартира має інші меблі, речі, наполягав на своєму, що тут проживає він, його жінка і діти. Вона дзвонила ОСОБА_25 , тоді та приходила і забирала ОСОБА_17 додому, в цей момент він губився і замовкав. Перебуваючи на лікуванні в лікарні № 5, восени він вийшов на вулицю поза межі лікарні і загубився, маючи при цьому телефон, скористатись ним не міг. Його зупинила поліція, скориставшись його телефоном, подзвонили сину ОСОБА_17 , який приїхав і повернув його до лікарні. В подальшому він став губитись, виходячи з квартири, будучи на дачі і знову двічі проходив лікування в психіатричних клініках. Після лікування в психіатричній клініці ОСОБА_17 на дуже короткий період ставало легше, потім хвороба прогресувала. Він не хотів приймати ліки. Часто робив дії, які не усвідомлював. Кілька разів вона їздила разом із Лілею до села Шпиківка. ОСОБА_17 кожного разу виглядав гірше. Постійне пияцтво руйнувало його особистість. Мати не могла його зупинити від споживання алкоголю. ОСОБА_29 знаходились якісь чоловіки, з ким він міг випити. Лікування ОСОБА_17 не приймав. Пам`ять почала повністю підводити, він не усвідомлював, хто до нього приходив, коли щось не розумів, поведінка була малої дитини, мова не чітка, плутана, події перемішувались в описі, мова схожа на бормотання, на питання з ким живеш, то казав, що живе з дружиною ОСОБА_12 і дітками. На всі прямі питання він не міг відповісти. Тому їй дивно, що він міг укласти шлюб новий.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (а.с. 63).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Шпиківською с/радою Тульчинського району Вінницької області 02.06.1976, судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 (а.с. 23).

З копії Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №0 від 09.04.2024 встановлено, що 24.10.2017 Тульчинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 140, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_30 » (а.с. 18-22).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 24.10.2022, судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 71 роки в селі Шпиківка Тульчинського району Вінницької області (а.с. 24).

Згідно копії довідки вих. №53/02-14 від 26.07.2023 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ткаченко В.В. слідує, що ОСОБА_1 після спливу строку для прийняття спадщини, спадщину прийняв та згідно статті 1261 Цивільного кодексу України являється спадкоємцем першої черги спадкування після смерті свого батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 25).

З копії Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №9 від 22.09.2023 (а.с. 29-32) та копії свідоцтва про шлюб, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області 28.11.2008 (а.с. 32), суд встановив, що 25.05.1975 Виконкомом Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , актовий запис № 16, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_30 ».

Згідно копії рішення Святошинського районного суду м. Києва №2-1201/11 від 27.02.2013 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_32 розірвано (а.с. 61-62).

Згідно копії направлення на МСЕК від 22.05.2006 з графи історія хвороби слідує, що ОСОБА_3 з 2004 року має зміни у поведінці, став конфліктним по відношенню до сім`ї, став зловживати алкоголем. З осені 2004 року під час відрядження до Угорщини лікувався в шпиталі, начебто після ДТП. Протягом останнього року хворий став замкнутий, втратив цікавість до оточуючого, стала різко заплутуватися пам`ять. Діагноз при направленні на МСЕК: органічне ураження мозку. Підстава для направлення на МСЕК: наявність ознак інвалідності (а.с. 33).

З копії виписного епікризу з історії хвороби №672 слідує, що хворий ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні з 14.04. по теп.час 2006 року з діагнозом: органічне ураження головного мозку змішаного/судинного та нейроінфекція/ ґенезу. Психоорганічний синдром, експлозивний варіант. Виражене інтелектуально /мнестичне зниження. З анамнезу: хворим себе вважає протягом останнього року - почав часто конфліктувати, змінилося ставлення до сім`ї. Отримував лікування в лікарні №5. Під час прогулянки став різко дезорієнтованим, погіршилася пам`ять, був доставлений працівниками міліції до КМКПКЛ №1. Протягом останнього року став здійснювати незрозумілі вчинки/ грів пральний порошок в мікрохвильовій пічці/, став замкнений, втратив інтерес до оточуючого, різко погіршилася пам`ять, з чим і пов`язана дана госпіталізація (а.с. 34).

Згідно копії медичної карти стаціонарного хворого епікризу-оповіщення №7638, заповненого російською мовою, ОСОБА_3 поступив до ТМО «Психіатрія» у м. Києві 02.11.2005 виписаний 14.04.2006, з діагнозом: розлад особистості і поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку нейроінфекційного ґенезу, психоорганічнийс-м, F-07/80 (3536). Має скарги на погану пам`ять «став все забувати», вважає, що це триваж останніх три роки, дезорієнтований у часі, плутає дати, події, пам`ять знижена. (а.с. 35-36).

З направлення Київського міського психоневрологічного диспансеру №4 від 25.10.2025 вбачається, що ОСОБА_3 був направлений психіатричний стаціонар (а.с. 38).

Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК серії №КА-1 №034798 від 06.06.06 ОСОБА_3 , 1951 р.н., після первинного огляду встановлено першу групу інвалідності з 14.06.2006, причина інвалідності загальне захворювання, потребує постійного стороннього нагляду. Івалідність встановлено безтерміново (а.с. 39).

Згідно копії довідки, виданої ОСОБА_3 №45/6-1П від 12.01.2009, він перебуває на обліку у АПФУ у Святошинському районі м.Києва та отримує пенсію по інвалідності 1 групи, термін з 01.10.2008 по довічно (а.с. 40).

Як слідує із повідомлення ТМО «Психіатрія» у м. Києві №061/203/2-01/61 від 28.01.19, адресованого судді Святошинського районного суду Журибеді О.М., ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні з 02.11.2005 по 14.04.2006. Діагноз: розлади особистості и поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку нейроінфекциійного генезу, психоорганічний синдром (а.с. 41).

Відповідно до довідки для направлення інвалідів в будинок-інтернат від 16.06.2006 № 502/11190 ОСОБА_3 оглядався м. Київ спец.псих.МСЕК №2 та за станом здоров`я може знаходитися в будинку-інтернаті для психотроніків чи загального типу (а.с. 42).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Виконкомом Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області 26.08.2008, ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 82 роки в селі Шпиківка Тульчинського району Вінницької області про що зроблено відповідний запис №28 від 26.08.2008 (а.с. 53, 54).

Згідно копії довідки від 26.08.2008 №58, виданої виконкомом Шпиківської селищної ради, ОСОБА_22 , встановлено, що він проводив за власний рахунок поховання тітки ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , і на день смерті проживали разом і вели спільне господарство (а.с. 54).

З висновку судово-психіатричного експерта №187 ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 22.02.2024 вид експертизи: первинна, комісійна, посмертна, слідує, що ОСОБА_3 за життя, принаймні з 2003 року (в тому числі і періоди 2009, 09.02.2010, 24.10.2017) і до самої смерті страждав на хронічний, стійкий значно виражений психічний розлад у вигляді слабоумства (внаслідок нейсифілісу, F02.8 МКХ 10), що було ускладнено хронічним алкоголізмом. За своїм психічним станом ОСОБА_3 із 2003 року і до моменту смерті (в тому числі і періоди 2009, 09.02.2010, 24.10.2017) не міг розуміти значення своїх дій та не міг керувати ними. За своїм психічним станом він не міг вільно та усвідомлено приймати рішення щодо подачі документів, заяв, отримання документів, усвідомлювати фактичний зміст як документів так і власних дій та їх наслідків, а також прогнозувати наслідки власних дій (а.с. 57-60).

До правовідносин, що склалися між сторонами підлягають застосуванню наступні законодавчі норми.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частинами 1, 2 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

В частині третій статті 40 СК України передбачена можливість конвалідації шлюбу як зареєстрованого без вільної згоди сторін, так і фіктивного. У разі встановлення на момент розгляду справи судом, що відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю, шлюб не може бути визнаний недійсним.

З аналізу положень норм СК України слідує, що вони містять закріплені три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41).

Добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права (стаття 24 СК України). Тому порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. У разі коли особа страждала тяжким психічним розладом, вона, без сумніву, не могла сповна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Причому шлюб визнається судом недійсним, якщо особа саме в момент реєстрації шлюбу страждала тяжким психічним розладом, тобто, коли її хворобливий психічний стан не є хронічним. Якщо ж особа була визнана недієздатною у зв`язку з тим, що вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина перша статті 39 ЦК України), то шлюб з такою особою є недійсним і в силу прямої вказівки закону (частина третя статті 39 СК України).

У статті 42 СК України законодавцем визначено коло осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним.

Так, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (ст. 42 СК України).

З аналізу даної статті випливає, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають, зокрема, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу. Тобто у разі пред`явлення позову особою, яка вважає, що були порушені її права у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу слід встановити в чому таке порушення полягає.

У зв`язку з тим, що в ст.. 42 СК вказується про звернення особи з позовом до суду, то можна зробити висновок, що норми цієї статті стосуються лише двох видів недійсного шлюбу, а саме шлюбу, який: визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40 СК України); може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41 СК України). Шлюб, який є недійсним (стаття 39 СК України), не потребує звернення особи до суду з відповідним позовом, оскільки його недійсність визначається безпосередньо законом. Схожий правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 404/8982/14 (провадження № 61-1021св21).

При цьому, як слідує зі змісту ч.1 ст. 43 СК України розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Відповідно до ст. 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 45 СК України передбачено, що недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч. 1 ст. 80 ЦПК України ).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів ), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів ).

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_3 , а отже спадкоємцем першої черги за законом, у встановленому законом порядку спадщину прийняв, то суд доходить висновку, що звернення його в суд з даним позовом є правомірним, та відповідає вимогам ст.. 42 СК, оскільки реєстрація шлюбу його батька з відповідачкою безпосередньо впливає на його спадкові права, так як відповідачка також претендує на спадщину, що відкрилась після смерті батька.

Крім того, в судовому засіданні з пояснень представника позивача, свідків слідує, що предметом спадщини, зокрема, є належна померлому частина квартири у м. Києві, де проживає та якою користується позивач. Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні також повідомила, що вона претендує на спадщину ОСОБА_3 , як законна дружина, зокрема і на житловий будинок в с. Шпиківка.

Аналізуючи досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх належності та допустимості, суд доходить висновку, що позивачем належними доказами доведено недійсність шлюбу укладеного 24.10.2017 року його батьком ОСОБА_3 з відповідачкою ОСОБА_4 , оскільки зареєстрований він без вільної згоди ОСОБА_3 .

Про відсутність вільної згоди ОСОБА_3 на укладення шлюбу суд робить висновок, в першу чергу, із висновків, викладених у висновку судово-психіатричного експерта №187 ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 22.02.2024, згідно якого померлий ОСОБА_3 за життя, принаймні з 2003 року (в тому числі і періоди 2009, 09.02.2010, 24.10.2017) і до самої смерті страждав на хронічний, стійкий значно виражений психічний розлад у вигляді слабоумства (внаслідок нейсифілісу, F02.8 МКХ 10), за своїм психічним станом із 2003 року і до моменту смерті (в тому числі і періоди 2009, 09.02.2010, 24.10.2017) не міг розуміти значення своїх дій та не міг керувати ними, також він не міг вільно та усвідомлено приймати рішення щодо подачі документів, заяв, отримання документів, усвідомлювати фактичний зміст як документів так і власних дій та їх наслідків, а також прогнозувати наслідки власних дій. При цьому, жодних сумнівів даний доказ у суду не викликає, оскільки він складений головним судовим експертом Центру судово-психіатричної експертизи ОСОБА_33 , який має вищу медичну освіту за спеціальністю «судово-психіатрична експертиза», вищий кваліфікаційний клас судового експерта та стаж експертної роботи 33 роки. Також із висновку вбачається, що експерт був повідомлений про відповідальність за с. 384, 385 КК України.

Судом враховується, що зазначені у вказаному висновку факти також відповідають та узгоджуються із поясненнями свідків, наданими в судовому засіданні.

Клопотань про призначення у цій справі повторної, додаткової судово-психіатричної або будь-якої іншої експертизи, відповідачкою не заявлялося.

Жодні інші докази, що містяться у матеріалах справи, не спростовують та не ставлять під сумнів висновок судово-психіатричного експерта №187 від 22.02.2024 та в своїй сукупності є послідовними.

Відповідачкою ОСОБА_4 на спростування висновку жодних належних доказів не надано. Натомість сама вона повідомила суду, що у зв`язку зі станом здоров`я ОСОБА_3 потребував догляду, їй про це було відомо, а також про те, що йому встановлена І група інвалідності. Однак, коли догляд офіційно не вдалось оформити, вона уклала з ним шлюб, щоб бути законною дружиною та мати право до будинку.

З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 повністю знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та його задоволення в повному обсязі.

У в`язку з задоволенням позову, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1211,20 грн. (а.с. 1) та 48 627.00 грн. витрат на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с 55), які документальна підтверджені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 40, 42 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 247, 263 265, 293, 294, 354, 355ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 24.10.2017 року Тульчинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 140, - визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок), а також 48 627.00 грн. (сорок вісім тисяч шістсот двадцять сім гривень) витрат на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 21.07.2025.

Суддя Л.А. Штифурко