Єдиний унікальний номер 134/1428/17
Номер провадження 2-др/142/5/25
18 липня 2025 року смт. Піщанка
Піщанський районний суд Вінницької області
головуючого судді Нестерука В.В.,
за участю секретаря судового засідання Яворської О.В.,
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чудака В.Д.,
представника відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвоката Тетевої-Родюк І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Піщанка Вінницької області в режимі відеоконференції заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чудака В`ячеслава Дмитровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 134/1428/17 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Крижопільська селищна рада, про зобов`язання до вчинення дій, -
16 червня 2025 року на адресу Піщанського районного суду Вінницької області надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чудака В`ячеслава Дмитровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 134/1428/17 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Крижопільська селищна рада, про зобов`язання до вчинення дій.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 червня 2025 року її було передано на розгляд судді Нестеруку В.В.
Ухвалою суду від 16 червня 2025 року призначено для розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чудака В`ячеслава Дмитровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 134/1428/17 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Крижопільська селищна рада, про зобов`язання до вчинення дій, на 10 годину 00 хвилин 27 червня 2025 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
26 червня 2025 року від представника відповідача адвоката Тетевої-Родюк І.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
27 червня 2025 року від представника відповідача адвоката Тетевої-Родюк І.О. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, та 10 липня 2025 року письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволені заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, яке обгрунтовує тим, що у ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Всупереч вище викладеному, позивачем (представником позивача) не було подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, що є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору, про витрати усно було заявлено в судових дебатах. Також представник вказує, що до заяви не приєднані належні документи, які підтверджують витрати позивача на правничу допомогу, оскільки відповідно до Постанови ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Всупереч зазначеному, до заяви не приєднані документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Більше того, Додаток №1 до угоди від 02 жовтня 2017року про надання правничої допомоги, вочевидь, було складено після винесення рішення судом. Отже, вказані угода та додаток носять суто формальний характер та не підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Також представник вказує, що розмір винагороди за правничу допомогу є занадто завищеним, неспівмірним зі складністю справи та наданих адвокатом послуг.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тетева-Родюк І.О. в судовому засіданні 18 липня 2025 року не заперечуючи щодо стягнення витрат на сплату судового збору та вартості проведеної експертизи, у стягненні витрат на правничу допомогу просила відмовити з підстав неподання попереднього розрахунку суми судових витрат, ненадання доказів реального понесення позивачем витрат на правничу допомогу, їх недоведеності, суму 158 тис. грн. вважає значно завищеною.
Розглянувши заяву представника позивача, додатки до неї, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Частинами другою-п`ятою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно положень абз. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
В частині ч. 1 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Представником позивача адвокатом Чудаком В.Д. в судовому засіданні зазначено, що докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу буде подано окремо.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Поряд з цим, суд звертає увагу на наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно пунктів 4.2, 4.3 наданої представником позивача угоди про надання правничої допомоги Гонорар адвоката визначається додатковою угодою сторін та не може бути менше 3000 грн. за одне судове засідання.
Додатковою угодою сторони адвокат Чудак В.Д. та замовник ОСОБА_1 офермленої як додаток 1 до угоди обумовили розмір винагороди за виконання адвокатом дій по наданню правової допомоги, а саме - усна консультація Замовника з правових питань - 02.10.2017 р. 1 год. - 500 грн. грн.; ознайомлення та вивчення правової бази та судової практики, підготовка та подання до суду позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 - 4 год. = 3 500,00 грн.; представництво інтересів Замовника в Крижопільському районному суді при розгляді цивільної справи № 134/1428/17 за позовом ОСОБА_1 31.10.2017р. підготовка клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи та земельно технічної експертизи - 2 год. - 5 000 грн., участь в судових засіданнях - 03.11.2017р., 15.01.2018р., 14.02.2018, 19.02.2018р., 11.06.18р., 19.06.2018р., 14.08.2018р. та 13.09.2018р. - витрати на проїзд до суду, очікування судового засідання та участь в судовому засіданні - 21 000 грн.; -два засідання у вирішенні спору за участю судді - 6 000 грн.; представництво інтересів Замовника в Піщанському районному суді: 11.10.2018р., 30.11.18р., 18.12.2018р., 26.12.2018р., 16.01.2019р., 28.02.2019р., 27.03.2019р., 21.05.2019р., 31.07.2019р. та 09.08.2019р. - витрати на проїзд до суду, очікування судового засідання та участь в судовому засіданні - 30 000 грн.; підготовка та подання до суду Вінницького апеляційного суду апеляційної скарги на ухвалу Піщанського районного суду від 09 серпня 2019 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу - 5 000 грн., участь в судовому засіданні у Вінницькому апеляційному суді 12.11.2019 року - витрати на проїзд до суду, очікування судового засідання та участь в судовому засіданні - 6 000 грн.; представництво інтересів Замовника в Піщанському районному суді 27.01.2020р., 11.06.2020р., 10.08.2020р., 25.01.2021р., 19.07.2021р., 02.09.2021р., 30.09.2022р., 06.10.2022р.,07.11.2022р., 27.01.2023р., 05.10.2023р., 14.02.2024 р. - витрати на проїзд до суду, очікування судового засідання та участь в судовому засіданні - 40 000 грн., підготовка та подання до суду Вінницького апеляційного суду апеляційної скарги на ухвалу Піщанського районного суду від 14 лютого 2024 року про закриття провадження в справі - 6 000 грн., участь в судовому засіданні у Вінницькому апеляційному суді 24.04.2024 року - витрати на проїзд до суду, очікування судового засідання та участь в судовому засіданні - 10 000 грн.; представництво інтересів Замовника в Піщанському районному суді при розгляді цивільної справи № 134/1428/17 за позовом ОСОБА_1 : 22.08.2024р., 04.11.2024р., 17.12.2024р., 04.03.2025р. 03.04.2025р, 06.05.2025р., 09.06.2025р. - витрати на проїзд до суду, очікування судового засідання та участь в судовому засіданні - 30 000 грн, крім того Адвокат з`являвся в судові засідання призначені на: 14.09.2010, 12.10.2020р., 18.11.2020р., 16.12.2020р., 31.03.2021р., 16.06.2021р., 10.07.2023р. - однак судові засідання переносилися на іншу дату у зв`язку із зайнятості судді, - витрати на проїзд до суду та очікування судового засідання 15 000 грн., а всього 158 000,00 грн (сто п`ятдесят вісім тисяч грн 00 коп.)
У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 зроблено висновки про те, що надання попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може» відмовити, а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
З огляду на наведене, доводи представника відповідача про те, що відсутність попереднього розрахунку судових витрат та доказів оплати суми витрат на правничу допомогу, свідчить про відсутність підстав для їх відшкодування, є безпідставними, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Щодо клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19); від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат.
Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Такі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд у справі № 922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, взявши до уваги надані стороною позивача докази надання такої допомоги, дійшов висновку про те, що визначений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, в сумі 158 тис. грн., є явно завищеним, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не співрозмірні із виконаною роботою з огляду на наступне.
Суд виходить з того, що даний спір, незважаючи на тривалість розгляду справи, що було обумовлено із необхідністю витребовування доказів, проведенням експертизи, врегулювання спору за участю судді, передачею справи на розгляд іншого суду та неодноразовою зміною складу суду, для адвоката Чудака В.Д., зважаючи на стаж його адвокатської діяльності, є спором незначної складності, оскільки спірні правовідносини регулюються загальними нормами ЦК України, та окремими положеннями спеціального земельного законодавства, постанови Верховного Суду містять необхідні висновки в таких правовідносинах, а тому суд вважає, що формування правової позиції, підготовка процесуальних документів по даній цивільній справі не становила для представника складності чи необхідності дослідження великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.
Відтак, витрати у зазначеній представником відповідача сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку з наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.
Керуючись статтями 11, 58, 60, 62, 133, 134, 137, 141, 246, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд, -
Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чудака В`ячеслава Дмитровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 134/1428/17 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Крижопільська селищна рада, про зобов`язання до вчинення дій, задовольнити частково.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його підписання до Вінницького апеляційного суду.
Сторони по справі:
позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:
Суддя: