ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Київ

справа № 214/7424/17

провадження № 61-10805св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонернетовариство«Європейське туристичне страхування»,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року у складі судді Захарчук С. С. та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Приватного акціонерного товариства«Європейське туристичне страхування» (далі - ПрАТ «Європейське туристичне страхування») про визнання події страховим випадком, стягнення страхового відшкодування.

Позов мотивований тим, що 14 березня 2014 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Європейське туристичне страхування» було укладено договір комплексного страхування подорожуючих.

У період з 01 квітня 2014 року до 04 квітня 2014 року із ОСОБА_3 трапилася страхова подія, а саме: гостре захворювання із загрозою життю, що потребувало невідкладного звернення до медичного закладу та надання невідкладної медичної допомоги.

Вказана подія стала причиною самостійної оплати ОСОБА_3 всіх необхідних медичних послуг та підставою звернення у передбаченому страховим договором порядку із заявою про отримання страхової виплати до відповідача.

Листом № 185 від 14 травня 2014 року ОСОБА_3 було повідомлено про відмову страховика у відшкодуванні вартості сплачених медичних послуг і повідомлено рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Підставою відмови у здійсненні страхового відшкодування є посилання відповідачем на пункт 2.7.1. і пункт 2.7.13 Додатку № 1 до Договору страхування, якими передбачено, що страховик не оплачує і не відшкодовує вартість лікування та послуг, пов`язаних із такими захворюваннями і подіями, як: лікування хронічних захворювань; захворювання, що виникли до початку періоду страхування та/або на території постійного місця проживання, що призвели до медичних чи додаткових витрат під час подорожі, а також захворювання, що виникли після повернення застрахованої особи з подорожі.

Вважає, що підставою для такого висновку відповідача є довільне та таке, що не відповідає дійсності тлумачення факту настання страхової події.

Разом із тим, страховий випадок трапився із застрахованою особою під час та у місці дії договору страхування, а понесені застрахованою особою витрати пов`язані з виникненням хвороби, що несла загрозу життю та здоров`ю і потребувала невідкладного хірургічного втручання.

Вказує, що ОСОБА_3 за життя звертався до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, ухвалою суду від 05 січня 2015 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом (справа № 214/9610/14ц).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Позивачка ОСОБА_1 є правонаступником ОСОБА_3 , тому вона ухвалою суду від 25 грудня 2015 року була залучена до участі у справі № 214/9610/14-ц.

Водночас, ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування залишено без розгляду.

Оскільки вона вважає дії відповідача незаконними, необґрунтованими та такими, які порушують її права, ОСОБА_1 просила суд визнати страховим випадком гострий тромбоз в правій нозі ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 482 034,19 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «Європейське туристичне страхування» про визнання події страховим випадком, стягнення страхового відшкодування передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва на підставі пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Європейське туристичне страхування» про визнання події страховим випадком, стягнення страхового відшкодування, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необґрунтованості.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

22 липня 2024 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою в указаній справі.

З урахуванням уточненої касаційної скарги від 08 серпня 2024 року просила скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 12 вересня 2024 року представник відповідача- адвокат Шевчук В. В. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

06 вересня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Встановлено,що 14 березня 2014 року між ПрАТ «Європейське туристичне страхування» та ОСОБА_3 було укладено договір комплексного страхування подорожуючих за межами України на період з 16 березня 2014 року до 25 квітня 2014 року.

Пунктом 1.4. вказаної письмової угоди визначено, що договір страхування є комплексним і містить в собі наступні види добровільного страхування: страхування медичних витрат; страхування від нещасного випадку; страхування цивільної відповідальності; страхування фінансових ризиків, пов'язаних зі збитками через скасування туристичної подорожі або дострокове її переривання; страхування багажу під час подорожі.

Розділ 2 договору визначає умови договору страхування медичних витрат під час подорожі.

Так, пунктом 2.1. договору страхування передбачено, що предметом вказаного страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з необхідністю відшкодування медичних витрат та/або з приводу організації надання і оплати медичної допомоги, медичної або посмертної репатріації застрахованої особи в Україну або поховання за кордоном, в обсязі та порядку, передбаченому цими умовами, якщо ці події відбулися в період та у місці дії договору та медичні, медично-транспортні витрати були своєчасно погоджені зі страховиком та/або асистанською компанією страховика за кордоном, визнані ними доцільними та виправданими.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що страхова подія (страховий ризик) - певна подія, на випадок якої здійснюється страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховими подіями (страховими ризиками) визнаються події, що сталися із застрахованою особою в період і на території чинності договору страхування, а саме: звернення до медичного закладу та надання медичної допомоги застрахованій особі під час дії договору страхування у зв`язку з гострим захворюванням або травмою, отруєнням, наслідком нещасного випадку, з метою отримання медичної допомоги та медичних послуг у межах та в обсязі програм страхування за цим договором, звернення спадкоємців застрахованої особи, у разі її смерті внаслідок раптового захворювання або нещасного випадку під час дії договору страхування у зв`язку із необхідністю покриття витрат, пов`язаних із репатріацією застрахованої особи.

Страховим випадком є документально підтверджені витрати на оплату вартості наданих застрахованій особі медичних та інших, передбачених договором страхування послуг, внаслідок настання страхового ризику (пункт 2.3. договору).

Перелік послуг, які включає в себе програма страхування медичних витрат під час подорожі, визначені пунктом 2.4. договору.

Зокрема, підпунктами 2.4.1-2.4.4 до таких послуг віднесено:

організація та оплата вартості послуг швидкої (невідкладної) допомоги на місці виклику, проведення первинних діагностичних заходів, надання медичної допомоги з використанням медикаментів у необхідному для стану застрахованої особи обсязі;

організація та оплата вартості послуг з медичного обслуговування та лікування в амбулаторно-поліклінічних умовах, обстеження в обсязі, необхідному для встановлення діагнозу, консультація лікарів;

організація та оплата вартості послуг пов`язаних із стаціонарним лікуванням, тобто: консультації лікарів, діагностика, лікування, невідкладне оперативне втручання, медикаментозне забезпечення, перебування в палатах стандартного типу, харчування за нормами, прийнятими у даному медичному закладі. Страхувальник сплачує вартість лікування за кордоном у межах своєї відповідальності (страхової суми), встановленої договором, лише до того часу, коли стан здоров`я застрахованої особи, за рішенням лікаря, дозволить евакуювати її до країни постійного проживання;

оплата вартості медикаментів, призначених для невідкладного лікування, або компенсація витрат у разі самостійного придбання в аптеці призначених лікарем медикаментів.

Причини відмови у страховій виплаті медичних витрат передбачені пунктом 2.7 договору. Зокрема встановлено, що страховик не оплачує і не відшкодовує вартість лікування та послуг, пов`язаних із такими захворюваннями і подіями як: лікування хронічних захворювань, вроджених аномалій (вад розвитку), деформацій та хромосомних порушень (п.п. 2.7.1.); захворювання, що виникли до початку періоду страхування та/або на території постійного місця проживання, що призвели до медичних чи додаткових витрат під час подорожі, а також захворювання, що виникли після повернення застрахованої особи з подорожі (п.п. 2.7.13.).

Пунктом 2.9 передбачені умови здійснення страхової виплати медичних витрат. Встановлено, що страхова виплата страхова виплата в рахунок оплати медичних, або інших передбачених договором послуг, організованих страховиком для застрахованої особи, здійснюється страховиком без участі застрахованої особи на підставі виставлених страховиком рахунків (п.п.2.9.1.). У випадку самостійної оплати страхувальником (застрахованою особою) медичних чи додаткових послуг, страховик здійснює страхову виплату страхувальнику на підставі заяви на отримання страхової виплати, яка подається протягом 30 календарних днів після закінчення подорожі або лікування (п.п.2.9.2.).

07 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Європейське туристичне страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до вказаної заяви, 04 березня 2014 року, перебуваючи у м. Ашкелон (Ізраїль), у застрахованої особи виник біль в груді, підвищилася температура тіла, виник біль в нозі, внаслідок якого застрахований не зміг стати на ногу, після чого він звернувся до лікаря, де його було оглянуто, постановлено діагноз та прооперовано. Витрати за надані медичні послуги ОСОБА_3 оплатив самостійно та просить відшкодувати.

На підтвердження настання страхового випадку ОСОБА_3 страховику було подано медичні документи.

З наданих суду медичних документів вбачається те, що відповідно до виписного епікризу № ОСОБА_3 з 01 квітня 2014 року до 02 квітня 2014 року перебував у відділенні хірургії, а з 02 квітня 2014 року до 04 квітня 2014 року - у відділенні судинної хірургії медичного центру Барзілай у м.Ашкелон, Ізраїль.

У вказаному епікризі зазначено: Діагнози: олюзивне захворювання периферичних артерій, критична ішемія правої ноги, гострий тромбоз правої загальної стегнової артерії та глибокої артерії стегна, хронічна оклюзія поверненої артерії стегна, мерехтіння пересердь, артеріальна гіпертонія, хронічна ниркова недостатність, рак простати. Основна скарга: Болі в правій нозі при ходьбі (інколи сильна кульгавість), болі та оніміння стопи в стані спокою. Анамнез: Поточне захворювання: Чоловік, віком 69 років, турист із України. В минулому у пацієнта було діагностовано злоякісну пухлину передміхурової залози, близько двох місяців тому він переніс операцію з видалення передміхурової залози та станом на теперішній час проходить курс променевої терапії. Крім цього пацієнт: 1) декілька місяців тому переніс 2 операції на судинах: операцію на венах лівої ноги та операцію на артеріях правої ноги, 2) постійно приймає препарат Кумадін, згідно історії хвороби, за результатами проведеного 5 днів тому аналізу МНО 3,4, 3) страждає на хронічну ниркову недостатність, згідно історії хвороби, останній показник Креатініна був 1,78. Хронічні захворювання: аденокарцінома передміхурової залози - резекція. Під впливом опромінення Тх, хронічна ниркова недостатність. Двостороння ішемія нижніх кінцівок.

Відповідно до виписного епікризу № медичного центру Барзілай у м. Ашкелон, Ізраїль ОСОБА_3 поступив до відділення з ішемією ніг та хірургічною операцією на судинах, в зв`язку з посиленням болі в ногах. Також пацієнт мав мерехтіння передсердь та кастраційно-резистентний рак простати, пройшов курс лікування Варфаріном . Три місяці тому пацієнту зроблена тромбектомія з правої стегновій артерії, але після операції залишилися болі та часткова кульгавість. Протягом кількох останніх днів пацієнт відмічає погіршення стану ніг: оніміння в стані спокою та подальше погіршення при ходьбі.

01 квітня 2014 року ОСОБА_3 було зроблено операцію у зв`язку з гострим тромбозом в правій нозі.

Листом ПрАТ «Європейське туристичне страхування» від 14 травня 2014 року ОСОБА_3 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 2.7.1. та пункту 2.7.13, оскільки лікарями встановлено повторне (хронічне) захворювання, яке було у застрахованого виявлено раніше і від якого ОСОБА_3 вже лікувався та приймав профілактичні лікарські препарати для застереження повторності захворювання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Правонаступником ОСОБА_3 є ОСОБА_1 .

Висновків судової медичної експертизи матеріали справи не містять.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтями 525, 526 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним (стаття 981 ЦК України).

Згідно зі статтею 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Частинами першою, третьою статті 991 ЦК України передбачено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно із якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вимогами частини третьої статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

У пункті 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що одним з обов`язків страховика є при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону (частина друга статті 26 Закону України «Про страхування»).

Із змісту укладеного 14 березня 2014 року між ПрАТ «Європейське туристичне страхування» та ОСОБА_3 договору комплексного страхування вбачається, що страховик не оплачує і не відшкодовує вартість лікування та послуг, пов`язаних із такими захворюваннями і подіями як: лікування хронічних захворювань, вроджених аномалій (вад розвитку), деформацій та хромосомних порушень (п.п. 2.7.1.); захворювання, що виникли до початку періоду страхування та/або на території постійного місця проживання, що призвели до медичних чи додаткових витрат під час подорожі, а також захворювання, що виникли після повернення застрахованої особи з подорожі (п.п. 2.7.13.).

Встановивши, що саме наявність хронічних захворювань та захворювань, які виникли до початку дії вказаного вище договору страхування, стали наслідком повторного виникнення тромбів та необхідності звернення ОСОБА_3 під час дії договору страхування до медичного центру та повторного проведення процедури з видалення тромбів (тромбектомії), суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, оскільки вказаний випадок підпадає під умови, викладені у пункті 2.7. договору страхування, який встановлює перелік підстав для відмови у страховій виплаті медичних витрат.

Таким чином, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення чи невиконання відповідачем як страховиком взятих на себе договірних зобов'язань.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов