Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/6888/24
Провадження №: 2/332/675/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі судового засідання - Петракей Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Ковтуна Владислава Ігоровича до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Ковтуна Владислава Ігоровича до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначено, що 26.07.2023 позивач через мобільний додаток «ПУМБ онлайн» здійснювала оплату за послуги «абонплата ТЕ» на рахунок відповідача НОМЕР_1 та помилково натиснула суму 1422,17 грн., яка була виставлена відповідачем для оплати, замість 24,00 грн., які зазначені в рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії. Після помилкової оплати, позивач звернулася до банку «ПУМБ», де їй рекомендували звернутися до відповідача, оскільки кошти одразу зараховуються їм на рахунок. 02.08.2023 позивач звернулася до відповідача з заявою про повернення переплаченої суми, однак відповіді на заяву позивач не отримала. 18.09.2023 позивач звернулась з заявою надати відповідь на її звернення від 02.08.2023. 21.09.2023 позивач отримала відповідь про те, що частина оплати в розмірі 1324,00 грн. була списана на користь ТОВ «ГО «Нафтогаз Трейдинг» з поточного рахунку Концерну «МТМ». Відповідно до п. 36 Індивідуального договору про надання послуг з постачання гарячої води, переплата була зарахована в рахунок погашення заборгованості за минулі розрахункові періоди.

Позивач вважає дії відповідача щодо віднесення коштів на рахунок гарячого водопостачання протиправним, оскільки 23.11.2021 Постановою КМУ №1209 від 10.11.2021 «Про деякі питання нарахування ( визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку зі зміною ціни природного газу» внесено зміни до Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання води.

Так, відповідач надає дві послуги: одна послуга за постачання теплової енергії інша послуга за постачання гарячої води. На дві ці послуги передбачені два договори.

Відповідно до п. 30 Типового договору про надання послуг постачання теплової енергії, Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця http:teploseti.zp.ua. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Згідно п. 36 Типового договору про надання послуг постачання теплової енергії, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості - в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу.

На підставі викладеного, у зв`язку з неправомірними діями Концерну «Міські теплові мережі» просить суд визнати його дії щодо віднесення коштів в сумі 1324,00 грн., сплачених 26.07.2023 ( платіжна інструкція №170927622) на рахунок відповідача в рахунок боргу гарячого водопостачання протиправним та зобов`язати відповідача врахувати кошти в сумі 1324,00 грн., сплачені 26.07.2025 на рахунок відповідача в рахунок переплати за теплопостачання.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2024 по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

11.02.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги у позові про захист прав споживачів, щодо визнання

протиправних дій, та зобов`язання здійснити певні дії - у повному обсязі необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на нормативно-правові акти.

Так, відповідно до «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і

типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 р. № 830 плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства (п.32)

Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок

та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів (п.35). Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором (п. 36).

Відповідно до вимог Типового індивідуального договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське

обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).

У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений

споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу.

На момент внесення Позивачем оплати, в розмірі 1 422,17 грн., з призначенням

платежу «Сплата послуги абонплата ТЕ за 06.2023 р. за ОР № 40806864», заборгованість по абонплаті за червень 2023 р. складала тільки поточну. Але, в свою чергу, була наявна заборгованість за послугу з постачання гарячої води. Тому, Відповідач при розносці платежу, скористався своїм правом, та керувався п. 36 Договору, та зарахував залишок переплати, в рахунок минулої заборгованості запостачання гарячої води.

01.04.2025 від представника позивача адвоката Ковтуна В.І. надійшла позовна заява ( уточнена), в якій останній просить суд: визнати дії відповідача щодо віднесення коштів в сумі 1324 гривні сплачених 26 липня 2023 року (платіжна інструкція № 170927622) на рахунок відповідача в рахунок боргу гарячого водопостачання протиправними та зобов`язати відповідача врахувати кошти в сумі 1324 гривні сплачені 26 липня 2023 року (платіжна інструкція № 170927622) в рахунок переплати позивачем за абонентське обслуговування (згідно призначення платежу).

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовної заяви заперечує з підстав, викладених в письмових поясненнях.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, проаналізувавши та дослідивши всі докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про визнання незаконними дій Концерну «МТМ» щодо віднесення коштів в сумі 1324,26 грн., сплачених 26.07.2023 на рахунок відповідача за «абонентське обслуговування ТЕ»в рахунок боргу за послугу з «постачання гарячої води».

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.

З 01.05.2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон), згідно з ч. 1 ст. 6 якого учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 даного Закону). Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 2 Закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до змісту положень ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3)виконавці комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією; споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Згідно ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організацій договірних відносин, визначених ч. 1 цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 цього Закону.

Частиною 5 ст. 13 Закону встановлено, що у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Судом встановлено, Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо.

Концерн «Міські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою з 18.05.2000 зареєстрована та проживає позивач ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №938127 від 02.12.2024.

02.10.2021 на виконання вимог Закону, відповідач - Концерн «Міські теплові мережі» на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.

Отже, станом на 01 листопада 2021 року Типовий Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий Індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої водиміж позивачем та відповідачем є укладеними.

Типовий Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий Індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води є окремими, хоча й часто мають спільні риси, оскільки Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії регулює відносини між постачальником теплової енергії та споживачем щодо забезпечення опалення, а Типовий Індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої водирегулює відносини між постачальником гарячої води та споживачем щодо забезпечення гарячого водопостачання.

Для проведення розрахунків по оплаті наданих Концерном «Міські теплові мережі» послуг ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Згідно рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії за липень 2023, станом на 01.07.2023 заборгованість за абонентську плату складала 24,00 грн., а за послуги з постачання гарячої води 1300,00 грн. ( а.с. 3).

26.07.2023 позивач, через мобільний додаток «ПУМБ онлайн», здійснила оплату за послуги «абонплата ТЕ за 06.2023 за ОР №40806864» на рахунок відповідача НОМЕР_1 у сумі 1422,17 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №170927622 від 26.07.2023 ( а.с. 4).

Отже, судом встановлено, що вказана оплата була здійснена на виконання умовТипового Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.

Як зазначає позивач, вона помилково натиснула суму 1422,17 грн., яка була виставлена відповідачем для оплати замість 24,00 грн.

18.09.2023 позивач звернулася із заявою до Директора зі збуту Концерну «МТМ» із заявою про надання відповіді на заяву, яка була зареєстрована в Концерні «МТМ» 02.08.2023 ( а.с. 5).

21.09.2023 за вих. №К-421/п на адресу позивача була направлена відповідь «Про розгляд звернення», зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Концерну «МТМ» із заявою про повернення переплати коштів, як помилково направлених, на що отримала відповідь, що відповідно до п. 36 Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води «Під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється та призначення платежу. У разі, коли споживачем не визначено розрахунковий період або, коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж ( його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності ( за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу», у зв`язку з цим, за сплачені у липні 2023 року кошти у розмірі 1422,17 грн. була погашена заборгованість у розмірі 1324,00 по особовому рахунку № НОМЕР_2 . Також повідомлено, що з квітня 2022 року щоденно відбувається стовідсоткове списання коштів з поточних рахунків Концерну «МТМ» в АТ «Укрексімбанк», на які надходять сплачені кошти за спожиті послуги, на користь постачальника природного газу ТОВ «Газопостачальна організація «Нафтогаз Трейдинг». Тобто, оплата в сумі 1422,17 грн., яка надійшла від ОСОБА_1 в той же день була списана на користь ТОВ «Газопостачальна організація «Нафтогаз Трейдинг». Отже, наразі списання коштів продовжується та Концерн «МТМ» не має обігових коштів для повернення зазначеної суми ( а.с. 8).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пунктів 32 -37 Типового Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.

Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).

У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості - в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу.

У разі коли споживач вніс плату виконавцю за розрахунковий період не в повному обсязі або більшому, ніж зазначено в рахунку, обсязі, виконавець здійснює зарахування коштів згідно з призначенням платежу. За відсутності призначення платежу - у такому порядку:

в першу чергу - в рахунок плати за послугу;

в другу чергу - в рахунок плати за абонентське обслуговування.

Як вже встановлено судом, 26.07.2023 позивач, через мобільний додаток «ПУМБ онлайн», здійснила оплату за послуги «абонплата ТЕ за 06.2023 за ОР №40806864» на рахунок відповідача НОМЕР_1 у сумі 1422,17 грн.

Отже, позивачемпід час здійснення оплати зазначено розрахунковий період, за який вона здійснюється ( за червень 2023 року) та призначення платежу ( абонплата ТЕ ), що відповідає абзацу 1 п. 36 Типового Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим, оскільки позивач не мала заборгованості за минулі розрахункові періоди плати ані за абонентську плату, ані за послугу з постачання теплової енергії, відповідач повинен був при зарахуванні вказаних вище коштів, керуватися п. 37 Типового Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, а саме: « У разі, коли споживач вніс плату виконавцю за розрахунковий період більшому, ніж зазначено в рахунку обсязі, виконавець здійснює зарахування коштів згідно з призначенням платежу» та абзацом 2 п. 36 Типового Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії повинен, а саме: « У разі, коли споживачем за зазначений період виникла переплата, виконавець, у разі відсутності заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди, зараховує такий платіж в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу».

В порушення зазначених умов Типового Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, відповідач, при розносці платежу у розмірі 1422,17 грн. зарахував залишок переплати у розмірі 1324,00 грн. в рахунок минулої заборгованості за постачання гарячої води.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У відповідності ст. 141 ЦПК, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 12,13,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Ковтуна Владислава Ігоровича до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів задовольнити.

Визнати дії Концерну «Міські теплові мережі», щодо віднесення коштів в сумі 1324,00 гривень, сплачених 26 липня 2023 року (платіжна інструкція № 170927622) на рахунок НОМЕР_1 в рахунок заборгованості за постачання гарячого водопостачання, протиправними.

Зобов`язати Концерн «Міські теплові мережі» зарахувати кошти в сумі 1324,00 гривень, сплачені 26 липня 2023 року (платіжна інструкція № 170927622) на рахунок НОМЕР_1 , в рахунок майбутніх платежів споживача за абонентське обслуговування, згідно призначення платежу.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Героїв полку «Азов», 137, ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Повний текст рішення складено 23.07.2025.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Н.В. Марченко