Справа № 570/3790/23
Номер провадження 2/570/49/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Штогуна О.С.

за участю секретаря судового засідання Соломицької Л.М.,

представника позивача - адвоката Полюхович Р.М.,

представника відповідача - адвоката Штогрін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Якобчук П.О. звернувся в інтересах довірительки у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить:

-визнати спільною сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 21/100 (приміщення 1-7 житлової кімнати площею 33,1 кв.м.) частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в державному реєстрі речових прав за ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 20 грудня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за №4627 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С.;

-визнати 16,55 кв.м., що становить 1/2 частину від 21/100 приміщення 1-7 житлової кімнати площею 33,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності за ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовної вимоги посилається на те, що під час перебування у шлюбі, сторонами було придбано у власність 21/100 частину (приміщення 1-7 житлової кімнати площею 33,1 кв.м.) житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстроване за відповідачем.

Оскільки, відповідач не погоджується з тим, що вищевказане майно є об`єктом права спільної сумісної власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках, позивач вимушена звернутись за захистом свого порушеного права до суду.

22 вересня 2025 року представником відповідача адвокат Штогрін В.С. подала відзив на позовну заяву в якому зазначає, що відповідач позов не визнає в повному обсязі та просить в його задоволенні відмовити.

В обґрунтування позиції довірителя, представник відповідача вказує на те, що дійсно 12 грудня 2007 року відповідач перебуваючи у шлюбі з позивачем придбав 21/100 частину (приміщення 1-7 житлової кімнати площею 33,1 кв.м.) житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після придбання вказаної частини житлового будинку відповідач здійснив реконструкцію з добудовою, внаслідок якої кімната 1-7 перестала існувати, як самостійний об`єкт, площа приміщення збільшилась з 33,1 кв.м. до 117 кв.м. Оскільки, кімната 1-7 перестала існувати конструктивно, а побудована в результаті її добудови будівля є самочинно збудованою то відповідач вважає, що вона поділу не підлягає, а відповідно відсутні підстави для задоволення позову.

Окрім цього, 18 квітня 2024 року представником відповідача подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

В поданій заяві представник відповідача вказує на те, що строк позовної давності щодо поділу майна подружжя починає свій перебіг з моменту розірвання шлюбу та становить три роки. Оскільки, шлюб між сторонами розірвано 10 липня 2019 року, а позовну заяву ОСОБА_1 подала 17 липня 2023 року, тобто через чотири роки після розірвання шлюбу, на думку представника відповідача позивач пропустила встановлений законом строк звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася уповноважила представляти свої інтереси представника адвоката Полюховича Р.М.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Полюхович Р.М., пославшись на обґрунтування викладенні в позовній заяві просив позов задоволити повністю.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, уповноважив представляти свої інтереси представника адвоката Штогрін В.С.

Представник позивача адвокат Штогрін В.С. в судовому засіданні вказала на те, що її довіритель позов не визнає, пославшись на обґрунтування викладенні у відзиві просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви.

Ознайомившись із заявами по суті справи, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши докази подані сторонами на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення повністю.

Так, з 05 червня 1993 року по 15 серпня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10 липня 2019 року, яке набрало законної сили 15 серпня 2019 року (т. а.с. 18-19).

20 грудня 2007 року відповідач уклав договір купівлі продажу (а.с. 31-32), відповідно до якого придбав 21/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана частина будинку складається з житлової кімнати 1-7, площею 33,1 кв.м.

В подальшому, 18 грудня 2019 року право власності на вищевказану частину житлового будинку з надвірними будівлями було зареєстроване ОСОБА_2 за собою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 25-30). На момент розгляду справи, право власності на зазначене нерухоме майно продовжує бути зареєстрованим за відповідачем (а.с. 168).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням наведеної норми, суд приходить до висновку, що 21/100 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається із житлової кімнати 1-7, площею 33,1 кв.м., право власності на яку зареєстроване за відповідачем, є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки право власності на неї набуте сторонами за час шлюбу за їх спільні кошти.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву та пояснень представника відповідача, після придбання спірної частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме кімнати 1-7, відповідач самочинно здійснив її реконструкцію з добудовою, внаслідок якої вказана кімната перестала існувати як самостійний об`єкт, що на думку відповідача унеможливлює визнання такого майна спільною сумісною власністю подружжя і поділу його між сторонами.

Суд не погоджується з доводами відповідача та його представника щодо неможливості визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу між сторонами. Зокрема, суд приходить до такого переконання з урахуванням того, що на момент розгляду справи за відповідачем зареєстроване право власності саме на спірне майно, тобто 21/100 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (житлова кімната 1-7, площею 33,1 кв.м). Окрім цього, вищезгадані твердження відповідача та його представника суд вважає безпідставними, оскільки позивач не ставить питання про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ самостійно добудованої відповідачем частини будинку.

Вирішуючи вимогу про поділ вищевказаного спірного нерухомого майна суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 68 та ч.1 ст. 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи, що спірна частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, суд приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст. 70 СК України та ч.2 ст. 372 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності позивача та відповідача є рівними та підлягають поділу порівну.

Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу положень ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Зважаючи на викладене позовна давність до вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя починає свій перебіг з моменту коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності але не раніше розірвання шлюбу.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач вказує на те, що вона про порушення свого права дізналася 12 квітня 2022 року в момент коли відповідач почав чинити їй перешкоди у користуванні спірним майном. Вказане твердження позивача відповідачем не спростоване, а відповідно рахується судом як початок перебігу строку позовної давності у даній справі.

Враховуючи, що з 12 квітня 2022 року до моменту звернення до суду з даною позовною заявою, а саме 17 липня 2023 року пройшло менше трьох років, суд вважає, що позивач не пропустила строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, а відповідно її право підлягає захисту в судовому порядку.

На підставі викладеного суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання їх спільною сумісної власності як подружжя 21/100 (приміщення 1-7 житлової кімнати площею 33,1 кв.м.) частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та її поділ обґрунтованою та доведеною і такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 141, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку - задоволити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 21/100 (приміщення 1-7 житлової кімнати площею 33,1 кв.м.) частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в державному реєстрі речових прав за ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 20 грудня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за №4627 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину 21/100 (приміщення 1-7 житлової кімнати площею 33,1 кв.м.) частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частину 21/100 (приміщення 1-7 житлової кімнати площею 33,1 кв.м.) частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 21/100 (приміщення 1-7 житлової кімнати площею 33,1 кв.м.) частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - припинити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Штогун О.С.