Справа №751/1116/25
Провадження №2/751/786/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Курач В.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в справі матеріалами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Максак Т.Л. звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 1986 року зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка в установленому законом порядку була надана її чоловіку ОСОБА_3 , на сім`ю із чотирьох чоловік: дружина ОСОБА_2 , та двоє дітей: донька - ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 . Зазначає, що в подальшому 30.10.1999 року між Державним комунальним підприємством житлово-комунальним господарством та чоловіком позивачки було укладено Договір найму житла в будинку державного і комунального житлового фонду. Посилається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки помер і на підставі рішення Виконавчого комітету Новозаводської районної ради міста Чернігова від 14.10.2002 року №156, позивачу дозволено відкрити особовий рахунок на спірну квартиру. З 02.03.1989 року і по теперішній час позивач зареєстрована і постійно проживає у спірній квартирі, в якій крім неї зареєстровані: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; онук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; правнук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; правнук - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Посилається, що відповідач - ОСОБА_2 (внук позивача), хоча і зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає в ній з 2009 року по теперішній час. Стверджує, що після розірвання шлюбу між сином позивачки ОСОБА_5 і ОСОБА_9 , онук у спірній квартирі не проживає, а проживає разом з матір`ю (колишньою невісткою позивачки) за її місцем проживання. Посилається, що в добровільному порядку відповідач знятись з реєстрації відмовився, особисті речі в квартирі відсутні, квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, участі у поточних ремонтах не приймає, а його реєстрація у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у користуванні квартирою, вона змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідач. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 18.12.2024 року. Вказує, що оскільки в добровільному порядку відповідач знятись з реєстрації не бажає, то позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

14.02.2025 року ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Сторони в судове засідання не викликались. Відповідач відзив на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Судове повідомлення відповідач отримав особисто, за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить його підпис у зворотньому поштовому повідомленні.

Більш того, Великою Палатою Верховного Суду України у своїй постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, зроблено висновок, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення відповідної особи належним.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, закріплено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , (Архівний витягом із рішення Виконавчого комітету Новозаводської районної ради м.Чернігова від 14.10.2002 року №156 (а.с. 13 на зв.), яка була виділена її покійному чоловіку ОСОБА_3 , на підставі Договору найму житла в будинку державного і комунального житлового фонду від 30.10.1999 року та архівним витягом із рішення виконавчого комітету Новозаводської районної ради м.Чернігова від 14.10.2002 року №156. (а.с.10)

В зазначеній квартирі зареєстровані: позивач - ОСОБА_1 ; її син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; онук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідач по справі); онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; правнук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; правнук - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що

підтверджується копією особового рахунку НОМЕР_1 (а.с.14) та довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №9861 від 11.12.2024 року. (а.с.15)

Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадянина України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я і добробуту її самої та її родини.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Згідно приписів ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються статтями 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України у разі користування майном (житлом) власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у встановлених випадках.

При цьому статтею 78 ЖК України встановлені права і обов`язки тимчасово відсутніх наймача та членів його сім`ї, згідно якої - тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Якщо така особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Як вбачається з акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 18.12.2024 року, складеного мешканцями житлового приміщення, кв. АДРЕСА_3 у присутності майстра КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований, але з січня 2009 року і по теперішній час в спірній квартирі не проживає. (а.с. 3)

Факт не проживання відповідача у спірній квартирі, також підтверджується заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23.05.2012 року у справі №2515/6325/2012, за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в монтувальній частині якого зазначено «…Син (відповідач по справі яка розглядається) проживає з нею, знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає…» (а.с.16-17)

З матеріалів справи вбачається, що у сплаті обов`язкових комунальних платежів та у здійсненні інших витрат по будинку відповідач участі не приймає, а весь тягар по утриманню житла лежить на позивачу, що підтверджується платіжними інструкціями по сплаті комунальних послуг. (а.с.21-27)

Конституційний суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 (справа щодо прописки) констатував: «Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід`ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (стаття 2) та іншими міжнародно-правовими актами.

Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року.

Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Відповідно до п. 12 ст. ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із зазначених правових норм, що регулюють дані спірні правовідносини, фактичних обставин справи, суд вважає доведеними обставини викладені у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що відповідач зареєстрований, але не проживає в спірній квартирі більше шести місяців, особисті речі відсутні, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає, поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, тому згідно ст. 71 ЖК України, він має бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 206, 223, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 352, 354ЦПК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави (Призначення платежу: отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/, 22030106; код за , банк отримувач: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомо).

Повний текст судового рішення складено 21.07.2025 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач