Провадження №: 4-с/336/32/2025
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючої судді Худіної О.О.,

з участю секретаря Дорошенко К.В.,

скаржника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи (стягувач) ОСОБА_2 ,

державного виконавця Мороз Я.Я.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_3 , інша особа Вільнянський відділ державної виконавчої служби у Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії/бездіяльність органу примусового виконання ВП № 35438855,

встановив:

10 червня 2025 року у провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Худіної О.О. надійшли матеріали скарги ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_3 , інша особа Вільнянський відділ державної виконавчої служби у Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії/бездіяльність органу примусового виконання ВП № 35438855 від 02.06.2025.

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, згідно із якою просить скасувати постанову державного виконавця Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яни Мороз від 02.06.2025 року ВП № 35438855, про арешт коштів Боржника. Стягнути з Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витрати на правничу допомогу, яку будуть підтверджені документально у розмірі 2000, 00 грн. стягувач ОСОБА_3 , інша особа Вільнянський відділ державної виконавчої служби у Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії/бездіяльність органу примусового виконання ВП № 35438855 від 02.06.2025.

Скарга мотивована наступним:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справ № 336/2351/22 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, на строк інвалідності (довічно).

Видано виконавчий лист.

На виконанні у Вільнянському відділі державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № ВП № 35438855.

Постановою Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження.

Постановою Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.06.2025 року ВП № 35438855 накладено арешт на кошти Боржника.

Станом на день написання цієї скарги у Боржника виникла заборгованість у розмірі 6333, 20 грн., про що свідчить довідка про розрахунок заборгованості.

Тому, державним виконавцем Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яною Мороз від 02.06.2025 року ВП № 35438855 винесена постанова про арешт коштів Боржника.

Скаржник вказує, що заборгованість виникла не з причини того, що він ухилявся від сплати аліментів, а у зв`язку з наступним:

ОСОБА_1 працював в ФІЛІЇ ЗАПОРІЗЬКА ДОРОЖНЬО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА ДІЛЬНИЦЯ" ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЗАПОРІЗЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» водієм з посадовим окладом згідно штатного розпису, про що свідчить витяг з трудової книжки.

Оскільки Підприємство не здійснювало виплату заробітної платні, ОСОБА_1 звільнився з займаної посади за власним бажанням, відповідно до наказу № 43 К від 21.04.2025 року. Згідно довідки від 02.05.2025 року № 17 заборгованість Підприємства перед ОСОБА_1 , становить 67856,98 грн.

Скаржник вважає, що постанова про арешт коштів Боржника прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, державний виконавець не врахував, те, що сплата аліментів на утримання дитини виникла не з вини скаржника.

Скаржник звернувся до державного виконавця Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яни Мороз та просив скасувати вищезазначену постанову, оскільки, як зазначалося вище заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини Боржника, а з вини підприємства на якому працював Боржник. Також пояснював, що має родину, що арешт коштів Боржника ставить його в скрутне матеріальне становище.

Згідно довідки 10/67 від 17.05.2025 року, яка видана Боржнику, з нього утримувалися аліменти на дитину, проте, вони не перераховувалися на реквізити Стягувача та виконавчої служби, з підстав, того що не було коштів. Зазначені доводи були залишені державним виконавцем без уваги, та безпідставно було винесено постанову про арешт коштів Боржника.

На сьогоднішній день Боржник працевлаштувався на іншу роботу, державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, яка є цілком законна, оскільки стягнення кошів на погашення заборгованості, яка виникла у Боржника має відбуватися саме з заробітної плати Боржника. Таким чином, бухгалтерія підприємства, має стягувати грошові кошти у вигляді аліментів, за розміром встановленим рішенням суду, та перераховувати відповідну частину коштів на погашення заборгованості, яка виникла не з вини Боржника.

Своїми незаконними діями державний виконавець Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яна Мороз наклала арешт не тільки на заробітну плату Боржника, а й на інші рахунки останнього, що є незаконним.

10.06.2025 справа на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана в провадження судді Худіної О.О.

Ухвалою судді від 11.06.2025 постановлено про відкриття провадження та призначено судовий розгляд.

17.06.2025 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він вказав:

В провадженні суду на розгляді перебуває скарга ОСОБА_1 16.06.2025 ОСОБА_1 отримані нові незаконні постанови від державного виконавця, які порушують його законні права та інтереси. Постанова про арешт майна є незаконною та безпідставною. Боржник працює, грошові кошти у вигляді заборгованості мають стягуватися з його заробітної платні, а ніяким чином, не шляхом накладення арешту на розрахункові рахунки Боржника та не шляхом накладення арешту на майно Боржника.

Скаржник доповнює вимоги поданої скарги та просить суд: скасувати постанову державного виконавця Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яни Мороз від 02.06.2025 ВП № 35438855, про арешт коштів Боржника. Скасувати постанову державного виконавця Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яни Мороз від 11.06.2025 ВП № 35438855, про арешт коштів Боржника. Стягнути з Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витрати на правничу допомогу, які будуть підтверджені документально приблизно у розмірі 5000 за вчинення відділом незаконних дій.

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засідання підтримав скаргу, просив задовільнити. Пояснив суду, що вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки остання повинна стягувати заборгованість з підприємства, з вини якого виникла заборгованість. Ці гроші, а саме більше 11000 було підприємством вираховано з його заробітної плати як аліменти, але ані на рахунок виконавчої служби, ані стягувачу перераховані не були. Скаржник вважає, що саме ці гроші, державний виконавець повинен стягнути на користь стягувача.

Крім того, у судовому засіданні, ОСОБА_1 пояснив, що у додатковій скарзі помилка, постанова від 11.06.2025 стосується арешту майна, а не арешту коштів.

Витрати на правничу допомогу він документально підтвердити не може.

Стягувач ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що аліменти їй сплачуються нерегулярно, існує заборгованість. При цьому розмір заборгованості у довідці виданої підприємством та довідці, виданої державним виконавцем різні. З розміром заборгованості, вказаним державним виконавцем, вона не згодна. Також має претензії як до колишнього чоловіка, так і до державного виконавця.

Державний виконавець Мороз Я.Я. в судовому засіданні пояснила, що виконавче провадження відносно скаржника надійшло до їхнього відділу у 2022 році. За час знаходження виконавчого провадження, і стягувача, і боржник, зверталися зі скаргами. Їм було надані відповіді. На заяву стягувача, їй була надана довідка про заборгованість. Різні дані у довідках, виданих ВДВС та підприємством, на якому працював боржник, виникли у зв`язку з тим, що у підприємства в наявності неповні дані. Що стосується боржника, то йому неодноразово повідомлялось про необхідність сплатити заборгованість. В добровільному порядку він це не робить, адже винним вважає підприємство та її. Після надання боржником заяви та відомостей про нове місце роботи, на адресу підприємства було направлено постанову. При цьому, згідно інформації з податкових органів, у боржника в наявності два місць праці. На адресу обох підприємств були направлені постанови. У зв`язку з наявністю заборгованості, державним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів та майна боржника. Вважає скаргу безпідставною, просила суд відмовить у її задоволенні.

Заслухавши учасників провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження, оцінивши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд знаходить скаргу, такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що:

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , з 01.06.2011 прийнятий був на посаду машиніста котка самохідного з рівними вальцями 6 розряду по переводу із філії Запорізький ДБК», крім того 03.10.2016 переведено було на посаду машиніста укладача асфальтобетону по 6-му розряду. (а.с.16-17).

Відповідно до наказу від 21.04.2025 №43-к ОСОБА_1 звільнено. (а.с.19)

22.04.2025 ОСОБА_1 , було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч.3 ст.38 КЗпП України) (а.с. 18).

Відповідно до довідки № 17 від 02.05.2025 видана Дочірнім підприємством «ЗАПОРІЗЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Філія «Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця» заборгованість по заробітній платі станом на 22 квітня 2025 року перед ОСОБА_1 , становить 67856,98 гривень (а.с. 20).

Звіт про здійснені відрахування та виплати виданий Філією «Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Запорізький облавтодор» щодо ОСОБА_1 за постановою від 30.11.2012 ВП 35438855 виданою за виконавчим листом №336/2351/22 від 20.09.2022 Оріхівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 25% щомісяця адресований Вільнянському відділу державної виконавчої служби у місті Вільнянськ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідно до якого заборгованість на 01.06.2025 становить 6333,20 гривень (а.с. 22-28).

У судовому засіданні було досліджено ВП № 35438855. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, сума заборгованості з виплати аліментів на день розгляду скарги складає 5684,13 гривень.

Постановою Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.06.2025 року ВП № 35438855 накладено арешт на кошти Боржника.

10.06.2025 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка була направлена за місцем праці боржника.

11.06.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Вирішуючи вимоги заявника, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частиною 2 статті 10 Закону України Про виконавче провадження передбачено заходи примусового виконання рішень серед яких є і звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

У частинах першій, третій статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків (стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII), при цьому законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення.

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону № 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, та має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої та другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (частина четверта статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 56 означеного Закону визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з пунктом 8 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мінюсту України від 02 лютого 2012 року №512/5 (в редакції наказу Мінюсту України від 29 вересня 2016 року №2832/5) на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

За приписами частини першої статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 судове рішення в добровільному порядку не виконує.

Наклавши арешт на грошові кошти боржника постановою від 02.06.2025 року в порядку виконання виконавчого провадження №35438855, державний виконавець діяв відповідно до вимог статей 18, 48, 52 Закону України, визначив порядок виконання постанови із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. При цьому виконавця не наділено правом визначення статусу рахунку або коштів.

Таким чином, суд не вбачає підстав вважати дії державного виконавця, щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку ОСОБА_1 є неправомірними.

Разом з цим, вирішуючи справу, суд враховує наступне.

У статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У даному випадку, суд приходить до висновку покладання надмірного тягаря на боржника, шляхом винесення постанови про арешт усього нерухомого та рухомого майна, враховуючи суму заборгованості за виконавчим провадженням, наявності офіційного місця роботи боржника та отримання останнім доходу, який надає можливість здійснення періодичних платежів, а також погашення заборгованості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

На підставі наявних у справі даних та доказів, суд приходить до висновку, за необхідне задовольнити вимоги скаржника щодо скасування постанови про накладення арешту на майно боржника від 11.06.2025 у ВП № 35438855.

На підставі викладеного, керуючись статтями 457-453 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Скаргу Листопад Миколи Володимировича, стягувач ОСОБА_3 , інша особа Вільнянський відділ державної виконавчої служби у Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії/бездіяльність органу примусового виконання ВП № 35438855 - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мороз Яни Яківни при примусовому виконанні виконавчого листа № 336/2351/22 виданого 20.09.2002 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя (ВП 35438855.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду безпосередньо.

Суддя