ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7868/23 Номер провадження 22-ц/814/927/25Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Нескородь Віталієм Миколайовичем,

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2024 року, постановлене суддею Самсоновою О.А.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

27.12.2023 АТ «Перший Український міжнародний банк» звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 17.08.2021 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №301, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 300 000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором, сплатити проценти та комісію за користування кредитом. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитом в сумі 224 872,94 грн., заборгованість за процентами 30,34 грн., заборгованість за комісією 104 461,87 грн. Також просив стягнути з відповідача на його користь 3 952,38 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.10.2024 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №301, укладеним 17.08.2021, заборгованість за кредитом 224 872,94 грн., заборгованість за відсотками 30,34 грн., на відшкодування понесених позивачем судових витрат 2 687,62 грн., а всього стягнути 227 590,90 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем підтверджено належними доказами погодження позичальником істотних умов кредитування та їх неналежне виконання, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту та відсотками. У стягненні комісії відмовлено, оскільки банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто умови кредитного договору в частині розміру комісії за обслуговування кредиту є несправедливими.

Відповідач оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині задоволених вимог та відмовити у задоволенні позову.

Указує на відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували факт видачі позичальнику кредитної картки з ПІН кодом для верифікації у платіжній системі та розміру наданого кредиту, як і доказів на підтвердження розміру заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, як того вимагають положення статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.12.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду з повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 26.12.2024.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.08.2021 ОСОБА_1 підписав Заяву №301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписанням цієї заяви позичальник підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в т.ч. через дистанційні канали обслуговування, а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладенні Договору страхування на зазначених нижче умовах.

Найменування кредитного продукту: кредит на загальні цілі - GStandard BCEЯСНО1,99(24) з довідкою - банківський переказ (п.1); цільове призначення: загальні споживчі цілі, сплата разової комісії банку (п.2); сума: 300 000,00 грн., у т.ч. на загальні споживчі цілі (п.3); строк (в місяцях): 24 (п.4); розмір за комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 1,99% (п.5); розмір процентної ставки: 0,01% річних (п.6); спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі: банківський переказ на рахунок НОМЕР_1 у АТ «ПУМБ», код отримувача , отримувач ОСОБА_1 (п.9)./а.с.14/

17.08.2021 ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, де серед іншого, наявні відомості про орієнтовну загальну вартість - 44311,12 грн.; реальну річну процентну ставку - 49,2019%./а.с.14/

Згідно із платіжною інструкцією №TR.51516813.92953.8810 від 17.08.2021 АТ «ПУМБ» здійснено переказ коштів у розмірі 300000,00 грн., призначення платежу: надання кредитних коштів за договором №301 від 17.08.2021 за позикою ОСОБА_1 /а.с.21/

Згідно із розрахунком заборгованості, складеним АТ «ПУМБ» станом на 29.10.2023 сукупний розмір боргу становить 329365,15 грн. із яких: 224872,94 грн. - заборгованість за кредитом; 30,34 грн. - заборгованість за процентами; 104461,87 грн. - заборгованість за комісією./а.с.21/

На підтвердження розміру стягнення заборгованості за кредитом позивачем надано виписку з банківського рахунку./а.с.22-23/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходи із того, що матеріалами справи підтверджено факт укладення позичальником кредитного договору та його неналежне виконання, унаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками у розмірі, заявленому до стягнення. У стягненні комісії відмовлено, оскільки банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, тоді як самі умови кредитного договору в частині розміру комісії за обслуговування кредиту є несправедливими.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог, із такими висновками суду погоджується з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11, частини другої статті 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.

Згідно зі статтями 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту), яка має бути повною і безумовною (статті 640-642 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України).

У відповідності до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Із матеріалів справи убачається, що 17.08.2021 ОСОБА_1 підписав Заяву №301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписанням цієї заяви позичальник підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. При цьому, передувало підписанню такої заяви ознайомлення та підписання позичальником Паспорту споживчого кредиту, істотні умови кредитування за яким відповідають змісту Зави №301, яка містить чітко визначені та доступні для розуміння споживача послуг істотні умови кредитування.

Підписанням такої заяви відповідач підтвердив своє вільне волевиявлення на укладення кредитного договору, розмір кредиту та розмір процентної ставки 0,01% річних.

Доказів на підтвердження наявності у позичальника на момент підписання заяви заперечень щодо умов кредитування, матеріали справи не містять. Тоді як належність виконання зобов`язання є предметом доказування і у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованої у справі №913/618/21 від 08.06.2022.

Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Верховний Суд у справі №554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

У межах заявленого спору на підтвердження розміру заборгованості, банком, окрім її розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, із якої убачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами. Натомість, факт отримання кредитних підтверджується платіжною інструкцією №TR.51516813.92953.8810 від 17.08.2021 і доказів на підтвердження того, що переказ за таким платіжним документом вчинено на рахунок іншої особи, а не ОСОБА_1 , як указано в призначенні платежу, останнім суду не надано, як і не надано контррозрахунку заборгованості.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується із висновками районного суду про наявність правових підстав щодо стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за тілом кредиту та відсотками, розмір яких погоджено при підписання заяви №№301від 17.08.2021.

Отже, постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачається, оскільки останні не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах, а є припущеннями відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Нескородь Віталієм Миколайовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак