Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.

секретаря - Романовій К.Т.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі №490/11657/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив скасувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вжитих ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 24.02.2014 року у справі №490/11657/13-ц.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.07.2025 року дану заяву передано на розгляд судді Черенковій Н.П.

У провадженні судді Черенкової Н.П. перебувала цивільна справа за № 190/11657/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Центрального районного суду від 21.03.2014 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 488000,00 грн., пеня в сумі 45724,93, судовий збір в сумі 3441,00 грн., витрати на виклик відповідача в сумі 84,72 грн..

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22.05.2014 року заочне рішення у справі №490/11657/13-ц, ухвалене 21.03.2014 року скасовано.

Розділ VI Цивільно-процесуального кодексу України передбачає вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) і є завершальною стадією цивільного процесу.

У відповідності до ч. 2 ст. 36 ЦПК України, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

За приписами ст. 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання. На переконання суду, кінцевою метою законодавця було досягнення максимальної впевненості в тому, що у учасників процесу не повинно виникати сумнівів у неупередженості судді.

При цьому, якщо рішення суду (судді) оскаржувалося позивачем або відповідачем, то виникає «зайва» напруга у відносинах судді з такими особами, оскільки вона могла скластися з невдоволення таких осіб рішенням і діями конкретного судді. Тому доцільно надати такій особі в інших справах право відводу такого судді, щоб особисті стосунки такої особи та судді не впливали на об`єктивність майбутнього судового рішення.

Відповідно до п.п. 66 рішення ЄСПЛ у справі "Бочан проти України" суб`єктивний критерій це особисті переконання та поведінка конкретного судді. Об`єктивний критерій це факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви у безсторонності судді та оцінка того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення правомірних сумнівів в безсторонності (зовнішні ознаки).

ЄСПЛ нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, "Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Реалізація принципу верховенства права, визначеного ЦПК України, є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Враховуючи, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.03.2014 року скасовано рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22.05.2014 року, з метою усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді,суддя Черенкова Н.П. вважає необхідним заявити собі самовідвід від розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі №490/11657/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Керуючись ст.ст.36, 38, 40, 258, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відвести суддю Черенкову Н.П. від розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі №490/11657/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Передати дану справу до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Черенкова