Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2025 Справа №607/7540/25 Провадження №2/607/2841/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача Дурдинець Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними трансакцій та договорів, стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», просить:

- визнати недійсними транзакції з карток виданих на ім`я ОСОБА_2 згідно договору № SAMDNWFC0 від 29.08.2016, здійснені у період з 20.02.2024 по 04.03.2024;

- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 12 600 гривень.

- визнати недійсними транзакції з карток виданих на ім`я ОСОБА_2 згідно договору № SAMDNWFC0 від 20.02.2024, здійснені у період з 20.02.2024 по 22.02.2024, щодо переказу кредитних коштів на загальну суму 24 960,18 гривень.

- визнати недійсними кредитні договори: №SAMDNWFC0 від 20.02.2024; №SAMDNWFC5 від 21.02.2024; №SAMDNWFC1 від 21.02.2024; №SAMDNWFC4 від 21.02.2024; №SAMDNWFC0 від 21.02.2024; №SAMDNWFC6 від 22.02.2024.

- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» скасувати нараховані за кредитним картковим рахунком № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Білого Юрія Богдановича, згідно угоди №SAMDNWFC0 від 20.02.2024, процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) у період з 20.02.2024 по 04.03.2024.

- визнати відсутнім у АТ КБ «Приватбанк» права вимоги до ОСОБА_2 за правочинами, що укладені між сторонами у період з 20.02.2024 по 04.03.2024.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу був клієнтом АТ КБ «Приватбанк». 29.08.2016 Позивачу за договором №SAMDNWFC0, емітентом видано картку № НОМЕР_2 , та відкрито рахунок - НОМЕР_3 , на вказану картку ОСОБА_2 починаючи з 2017 року, надходили пенсійні виплати, як особі з інвалідністю 2-ї групи.

У період з 20.02.2024 по 04.03.2024, невідомими особами одержано доступ до банківських рахунків Позивача, внаслідок чого такі особи, шляхом проведення від імені ОСОБА_2 ряду транзакцій заволоділи грошовими коштами у розмірі 12 600 гривень (кошти що перебували на рахунку до одержання неправомірного доступу третіми особами); кредитними коштами у розмірі 24 960,18 гривень, з яких майже вісімнадцять тисяч гривень знято готівкою, після переведення на іншу картку, а іншою частиною коштів зловмисники заволоділи шляхом здійснення інших несанкціонованих транзакцій, зокрема через проведення часткових оплат та підтверджень авторизацій, внаслідок таких часткових оплат за Позивачем значиться заборгованість у розмірі 45 983,13 грн (станом на 08.05.2024); коштами, що надійшли на рахунки Позивача у період доступу до них, зловмисників у розмірі 4 600 гривень.

Стверджує, що 20.02.2024 невідомі особами одержали доступ до номеру телефону Позивача, після чого цими особами ініційовано випуск додаткової картки за договором №SAMDNWFC0, а саме № НОМЕР_4 . Далі за допомогою новоствореного додаткового рахунку зловмисники, шляхом ініціювання двох транзакцій із зняття готівки у банкоматі за адресою: АДРЕСА_1 , заволоділи належними Позивачу грошовими коштами у розмірі 12600 гривень (8000 грн за транзакцією проведеною 20.02.2024 о 16 год 23 хв, та 4600 грн за транзакцією проведеною 20.02.2024 о 16 год. 23 хв.)

Далі 20.02.2024 о 16 год 28 хв невідомі особами від імені ОСОБА_3 (використовуючи ОТР підпис (код надісланий у смс повідомленні) підписали кредитний договір №SAMDNWFC0 та виготовили кредитну картку № НОМЕР_1 .

У період з 16:54 по 17:00 год 20.02.2024 невідомі особи ініціювали 21 транзакцію з переказу кредитних коштів на виготовлену в цей же день додаткову картку за договором №SAMDNWFC0, а саме № НОМЕР_4 , з якої на пів години раніше були зняті належні Позивачу кошти, загальна сума транзакцій з кредитної картки склала 13 205 гривень 41 копійка.

О 17 год 08 хв та 21 год 12 хв цього ж дня, зловмисники провели дві операції із зняття готівки у банкоматі, що знаходиться у місті Дніпро, по 7000 грн за кожною операцією, тобто на загальну суму 14 000 гривень

Цього ж дня у період з 21:18 по 21:20 особи, що одержали доступ до рахунків ОСОБА_2 перевели з кредитної картки на нещодавно виготовлену ще 4012,57 грн після чого о 21 год 20 хв зняли у банкоматі готівкові кошти у розмірі 4000 гривень. 21.02.2024 зловмисники ініціювали зарахування на картку Позивача грошові кошти у розмірі 3000 грн, призначення коштів за даною транзакцією визначено, як «Viplata zaima Moneyveo», зарахування коштів відбулось о 19 год 00 хв цього ж дня. О 20 год 07 хв зараховані на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти, знято у банкоматі за адресою: АДРЕСА_2 .

22.02.2024 особи, що одержали доступ до рахунків Позивача, ініціювали транзакцію із зняття готівкових коштів у розмірі 400 гривень, через банкомат за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 15.

Крім того особи що заволоділи доступом до рахунків Позивача, уклали від імені останнього кредитний договір та випустили кредитну картку № НОМЕР_1 , внаслідок несанкціонованих транзакцій за якою у ОСОБА_2 виникло кредитне зобов`язання у розмірі 24960,18 гривень, до складу даної суми входять також транзакції спрямовані на проведення зловмисниками від імені Позивача авторизацій для проведення покупок із оплатою частинами (покупки у розстрочку), внаслідок проведення яких у Позивача виникли додаткові боргові зобов`язання, а також проведення транзакцій в рахунок оплат за такі покупки, а саме: транзакція проведена о 17 год 04 хв 20.02.2024 на суму 324,08 грн із кредитної картки №5457 0822 5865 5153, призначення платежу «Перший платіж «Оплата частинами» №6386 на суму 3889 грн в ОПЛАТА ЧАСТИНАМИ від 20.02.2024»; транзакція проведена о 17 год. 19 хв. 20.02.2024 на суму 3 564,92 грн із кредитної картки №655153, призначення платежу «Дострокове погашення «Оплата частинами» №6386»; транзакція проведена о 11 год 30 хв 21.02.2024 на суму 1914,70 грн із кредитної картки №5457 0822 5865 5153, призначення платежу - «Підтвердження предавторизації: Part Payment Scheme 2»; транзакція проведена о 15 год 16 хв 21.02.2024 на суму 866,60 грн із кредитної картки № НОМЕР_1 , призначення платежу - «Перший платіж «Оплата частинами» №0565 на суму 12999 грн в ОПЛАТА ЧАСТИНАМИ від 21.02.2024»; транзакція проведена о 17 год 28 хв 21.02.2024 на суму 599,90 грн із кредитної картки №5457 0822 5865 5153, призначення платежу - «Підтвердження предавторизації: Part Payment Scheme 2»; транзакція проведена о 19 год 43 хв 21.02.2024 на суму 288,83 грн із кредитної картки №655153, призначення платежу - «Підтвердження предавторизації: Part Payment Scheme 2»; - транзакція проведена о 19 год 36 хв 22.02.2024 на суму 1914,70 грн із кредитної картки №655153, призначення платежу - «Підтвердження предавторизації: Part Payment Scheme 2».

Внаслідок проведення вказаних транзакцій у ОСОБА_2 окрім згаданої заборгованості за кредитним договором виникли боргові зобов`язання у розмірі 45 983,13 грн (станом на 08.05.2024), що складаються із: 17236,12 грн за угодою №SAMDNWFC5 (Оплата частинами) від 21.02.2024; 12135 грн за угодою №SAMDNWFC1 (Оплата частинами) від 21.02.2024; 5400,30 грн за угодою №SAMDNWFC4 (Оплата частинами) від 21.02.2024; 4911,21 грн за угодою №SAMDNWFC0 (Оплата частинами) від 21.02.2024; 6 300,50 грн за угодою №SAMDNWFC6 (Оплата частинами) від 22.02.2024.

Оскільки ОСОБА_2 не ініціював проведення транзакцій, щодо вищеописаних операцій, тому у його розпорядженні відсутні перераховані угоди стосовно оплат частинами.

Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» зафіксовано ряд звернень клієнта ОСОБА_4 (фін.номер НОМЕР_5 , син ОСОБА_2 ), який в межах діалогів, що додаються повідомив, що в банку представляє інтереси батька ОСОБА_2 за наявним дорученням. В ході комунікації з оператором клієнтської підтримки вказали, що «фінансовий» мобільний номер його батька, а саме НОМЕР_6 було з невідомих причин заблоковано оператором зв`язку Lifecell, а сам пенсіонер ОСОБА_2 знаходиться за межами України на лікуванні. Карткові рахунки ОСОБА_2 : кредитна картка НОМЕР_1 відкрита 20.02.2024 та картка для виплат НОМЕР_7 відкрита 20.02.2024. Відповідно до клієнтської виписки по карті № 655153 ОСОБА_2 проведено неодноразові транзакції з перерахуванням коштів на свою картку для виплат № НОМЕР_7 на суму 18 341,25 грн, а також проведені разові транзакції по зарахуванню коштів на суму 640,00 грн, а також відкрито шість кредитних угод за програмою «Оплата частинами» на загальну суму 54 232,00 грн.

На переконання АТ КБ «Приватбанк» позивач причетний до укладення оспорюваних угод. Завіреним примірником робочої сторінки програмного комплексу Банку «Зміни із акаунтом Приват24», ОСОБА_2 (ІД НОМЕР_8 ) вбачається зміна паролю в обліковий запис з використанням PIN-коду картки № НОМЕР_7 . З даного доказу вбачається, що до початку здійснення зазначених операцій стороння особа володіла паролем на вхід в акаунт Приват24 ОСОБА_2 , що з врахуванням пояснень сина позивача, що з невідомих причин фінансовий номер телефону позивача заблоковано оператором зв`язку Lifecell, - слідує висновок про причетність позивача до заявлених Банку шахрайських дій. Зокрема, отримавши доступ до акаунту Приват24 клієнта ОСОБА_2 , а також за наявного доступу до sim-картки потерпілого, треті особи отримали повні дані (номер, термін дії, СVV2 код) картки та можливість проводити підтвердження платежів, збільшувати кредитні ліміти, а також ліміти оплати в інтернеті, можливість оформляти (перевипускати) картки в Приват24 та підключати картки для безконтактної оплати шляхом ручного введення № картки, терміну дії та СVV2 коду, а також відновлювати (змінювати) PIN коди карток та ін. Проте всі ці операції не можуть бути виконані без надання підтвердження зі сторони клієнта з використанням IVR-повідомлень (натискання 1), паролів з sms та ін.). Мотиви, викладені за позовною заявою позивача в частині нерозголошення інформації конфіденційного характеру не відповідає дійсності. Потрібно врахувати, що здійснити вхід в клієнт-банкінг Приват24 без доступу до фінансового телефону клієнта (підтвердження операцій) або без розголошення даних на вхід не представляється можливим, а отже заволодіння sim-карткою номеру фінансового телефону третіми особами дозволило останнім отримати повне управління клієнт-банкінгом під логіном +90. Слід звернути увагу, що стороною позивача не вказано та не вжито жодних заходів доказування, щоб підтвердити відсутність власної причетності до вказаного вище використання їх Сім-карти їх фінансового номеру телефону у банку шляхом звернення до LifeCell, інформація котрого являється поза відома АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

ОСОБА_2 на підставі договору №SAMDNWFC0 від 29.08.2016 має відкритий рахунок НОМЕР_3 у АТ КБ «Приватбанк», на обслуговування якого отримав картку для виплат № НОМЕР_2 на які отримував пенсійні виплати.

Як видно із виписки (а.с. 37-40) по вказаному рахунку, за період із 20.02.2024 до 04.03.2024 наявні трансакції про надходження грошових коштів зі своєї карти та інших, видача готівки, перерахування коштів, внаслідок яких сума коштів на карті зменшилася із 12.832,46 грн до 86,50 грн, тобто на 12745,96 грн.

Позивач стверджує, що у вказаний період невідомими особами одержано доступ до банківських рахунків Позивача, які вчиняли вказані трансакції та заволоділи його коштами.

Крім того, як видно із заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 20.02.2024, ОСОБА_2 підписанням цієї Заяви (далі - Заява про приєднання) на підставі статті 634 Цивільного кодексу України приєднується до розділу "Загальні положення", підрозділів "Кредитні картки", "Поточні рахунки", "Використання картки", "Віддалені канали обслуговування", "Оплата частинами та Миттєва розстрочка", "Система переказів PrivatMoney", "Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)", "Автоплатежі", "Сервіс BankID" Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів "Кредитна картка", "Оплата частинами", "Миттєва розстрочка" (далі Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.

Згідно позначки, заява підписана ОСОБА_2 ОТП 20.02.2024 16:28.

На підставі вказаної заяви позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_9 відновлювальної кредитної лінії та надано кредитну карту НОМЕР_10 .

Як видно із виписки по карті НОМЕР_1 за період із 01.01.2024 по 06.03.2024 (а.с. 41-43) наявні операції по надходженню, переказу коштів за період 20.02.2024 по 22.02.2024, внаслідок яких баланс відповідача знизився із 0 саном на 20.02.2024 та станом на 22.02.2024 становив: - 24960,18 грн.

Також, відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 20.02.2024, укладеного АТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 станом на 16.10.2024 наявна прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24960,18 грн та за простроченими відсотками 6412,16 грн (а.с. 46-47).

Згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.03.2024 (а.с. 44) відділенням поліції №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області внесено відомості стосовно даних фактів до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження №0000079 від 07.03.2024 за фактом того, що із 10.02.2024 по 05.03.2024 невідома особа шахрайським способом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_2 , які знаходилися на банківській картці НОМЕР_2 АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 12665 гривень.

Також, як видно із відповіді відділенням поліції №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 29.07.2024 №5956 в ході досудового розслідування встановлено, що викладені в заяві про вчинення кримінального провадження знайшли фактичне підтвердження, оскільки відсутні підстави вважати, що потерпілий ( ОСОБА_2 ) чи заявник ( ОСОБА_4 син Позивача) своїми діями чи бездіяльністю сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції зі списання коштів.

Як стверджує відповідач у відзиві, ОСОБА_2 має такі карткові рахунки кредитна картка НОМЕР_1 відкрита 20.02.2024, картка для виплат НОМЕР_7 відкрита 20.02.2024.

АТ КБ «Приватбанк» зафіксовано ряд звернень клієнта ОСОБА_4 , (фін.номер НОМЕР_5 , син ОСОБА_2 ), який повідомив, що в банку представляє інтереси батька ОСОБА_2 за наявним дорученням. В ході комунікації з оператором клієнтської підтримки вказав, що «фінансовий» мобільний номер його батька, а саме НОМЕР_6 було з невідомих причин заблоковано оператором зв`язку Lifecell, а сам пенсіонер ОСОБА_2 знаходиться за межами України на лікуванні.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить таких висновків.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Аналіз наведених норм закону та обставин справи свідчить про те, що ОСОБА_2 є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 зазначено, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин.

Фізичні особи - позичальники у більшості випадків є більш слабкою стороною цивільних кредитних відносин, оскільки банки фактично визначають умови договорів, і, в такому випадку, економічна та юридична свобода укладення договору не завжди співпадають.

Як роз`яснив КЦС ВС в постанові від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16: «За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Як роз`яснив Верховний Суд в своїй постанові від 13.05.2020 у справі №219/1704/17 суд при оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищим, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. Тому, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Вирішуючи питання визнання недійсними кредитних договорів №SAMDNWFC0 від 20.02.2024; №SAMDNWFC5 від 21.02.2024; №SAMDNWFC1 від 21.02.2024; №SAMDNWFC4 від 21.02.2024; №SAMDNWFC0 від 21.02.2024; №SAMDNWFC6 від 22.02.2024 суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Водночас, у відповідності до преамбули Закону України «Про електронні довірчі послуги», цей Закон визначає правові та організаційні засади електронної ідентифікації та надання електронних довірчих послуг, права та обов`язки суб`єктів відносин у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.

Пунктами 1,11,21,22 частини першої статті 1 Закону унормовано, що автентифікація - електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних; електронна ідентифікація - процес використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або уповноваженого представника юридичної особи; ідентифікаційні дані особи - набір даних, які дають змогу встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; ідентифікація особи - процес використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті якого забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або уповноваженого представника юридичної особи та перевірка належності особі таких даних.

Отже, процедура накладення електронного підпису особою передбачає її електрону ідентифікацію, яка полягає у використанні засобів і методів, які дозволяють однозначно встановити особу.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215

ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Подібна правові висновки викладені у постанові Верховного суду 21 січня 2021 року у справі № 759/1695/17 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, зазначила, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

Позивач просить визнати недійсним, серед іншого, договір №SAMDNWFC0 від 20.02.2024.

Як видно із заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 20.02.2024, ОСОБА_2 підписанням цієї Заяви (далі - Заява про приєднання) на підставі статті 634 Цивільного кодексу України приєднується в тому числі до розділу "Загальні положення", підрозділів "Кредитні картки", "Поточні рахунки", "Використання картки", "Віддалені канали обслуговування", "Оплата частинами та Миттєва розстрочка", "Система переказів PrivatMoney", "Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)", "Автоплатежі", "Сервіс BankID" Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів "Кредитна картка", "Оплата частинами", "Миттєва розстрочка" (далі Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.

Згідно позначки, заява підписана ОСОБА_2 ОТП 20.02.2024 16:28.

На підставі вказаної заяви позивачу відкрито рахунок №№ НОМЕР_9 відновлювальної кредитної лінії та надано кредитну карту НОМЕР_10 .

ОСОБА_2 стверджує, що договору №SAMDNWFC0 від 20.02.2024 він не укладав, заяви про приєднання до умов та правил не підписував, в тому числі і електронним цифровим підписом, на той час перебував за кордоном, і взагалі, кредитною картою ніколи не користувався, мав карту для виплат для отримання пенсійних платежів.

На підтвердження цієї позиції надав витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.03.2024 (а.с. 44) та відповідь відділення поліції №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 29.07.2024 №5956 .

Відповідач не надав доказів підписання відповідачем вказаного договору, у тому числі і електронним цифровим підписом, його ідентифікації особи під час підписання, стверджує, що підписання договору відбулося в додатку Приват24 із входом через фінансових телефон клієнта. Разом із тим, і таких доказів, зокрема, перелік дій у додатку приват24, висновки спеціалістів, експертів, суду не надано.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто суд не може факт підписання договору позивачем обґрунтовувати на припущеннях, без надання відповідних доказів відповідачем.

Тому, зважаючи на те, що судом встановлено, що кредитний договір між ОСОБА_2 та КБ «Приватбанк» фактично не був укладений у письмовій чи електронній формі, оскільки відсутні докази підписання заяви від 20.02.2024, а тому суд доходить висновку, що такий договір не укладений, а тому не може бути визнаний недійсним.

Щодо надання банком виписки по рахунку, то суд зазначає, що оскільки банк не довів укладення кредитного договору з позивачем та що карткою користувався саме позивач.

Такі висновки викладені у Верховним Судом у справі № 324/2180/15-ц у постанові від 02 вересня 2020 року.

Тому, зважаючи на те, що суд встановив, що оскаржуваний договір є неукладеним, а тому в задоволені позову про визнання його недійсним слід відмовити.

Крім того, позивач просив визнати недійсними договори №SAMDNWFC5 від 21.02.2024; №SAMDNWFC1 від 21.02.2024; №SAMDNWFC4 від 21.02.2024; №SAMDNWFC0 від 21.02.2024; №SAMDNWFC6 від 22.02.2024.

Разом із тим, сторонами суду не надано копії таких договорів, а тому суд не може надати їм оцінку на предмет їх дійсності без дослідження та встановлення самого факту їх укладення.

Тому, в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Що стосується позовних вимог: визнати недійсними транзакції з карток виданих на ім`я ОСОБА_2 згідно договору № SAMDNWFC0 від 29.08.2016, здійснені у період з 20.02.2024 по 04.03.2024 та визнати недійсними транзакції з карток виданих на ім`я ОСОБА_2 згідно договору № SAMDNWFC0 від 20.02.2024, здійснені у період з 20.02.2024 по 22.02.2024, щодо переказу кредитних коштів на загальну суму 24 960,18 гривень.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України).

Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 1.27 частини першої статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу (пункт 1.4 частини першої статті 1 цього Закону).

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (абзац третій пункту 1.24 частини першої статті 1 цього Закону).

Користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень (пункт 14.12 статті 14 цього Закону).

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої та одинадцятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені.

Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 (провадження № 61-18544св19), від 25 січня 2023 року у справі №235/2054/21 (провадження № 61-1725св22) та від 27 грудня 2024 року у справі № 161/6855/19).

Зокрема, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 Верховний Суд зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 29 березня 2024 року в справі 456/4026/21 та від 31 липня 2024 року в справі 953/5904/22.

Позивач ОСОБА_2 стверджує, що не здійснював оспорених трансакцій із його карткових рахунків за період із 20.02.2024 по 04.03.2024, на підтвердження чого надав інформацію з органів поліції про проведення досудового розслідування та повідомляв через свого представника про це банк.

На спростування вказаних доводів банк надав тільки виписки по особовому рахунку (101-106), та копію електронного документу (а.с. 107) без розшифрування його змісту.

У відзиві банк стверджує, що ОСОБА_2 змінив пароль облікового запису Приват24 з використанням PINкоду картки № НОМЕР_7 .

Разом із тим, як видно із матеріалів справи, така карта для виплат НОМЕР_7 відкрита 20.02.2024, як стверджує позивач, і не спростовано відповідачем, без його відома невідомими особами.

Зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що позивач, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Опосередковано доводи сторони позивача, підтверджені доказами в справі, в тому числі і виписками по рахунках та інформацією із кримінального провадження, про те, що операції по отриманню коштів з його рахунків здійснювалися в короткий проміжок часу, територіально в місті Дніпрі, в той час, як відповідач був за кордоном на лікуванні.

При цьому, суд враховує, що звертаючись із повідомленням про злочин, заявники попереджаються про кримінальну відповідальність за статтею 383 Кримінального кодексу України.

Доводи сторони позивача про те, що він не порушував заходів щодо забезпечення безпеки його карткових рахунків, не ініціював перед банком проведення операцій по переказу коштів, узгоджуються з обставинами справи та змістом вищезазначених положень і норм закону.

Суд не встановив обставин, які переконливо доводять, що позивач як користувач послугами банку, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті конфіденційної інформації, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, чи вільному доступу до носіїв необхідної для списання коштів інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідна інформація, необхідна для викрадення коштів, як така, що використовується при скоєнні шахрайських дій, отримана викрадачами коштів в результаті умисних чи необережних дій позивача, а не в результаті незабезпечення надійності платіжних систем АТ «Приватбанк».

Банк не спростував тієї обставини, що система «Приват24» не виключає можливість доступу до рахунків клієнтів банку третіх осіб та дозволяє здійснення перерахувань коштів без встановлення самим банком паролів, виданих ним ключів, без застосування ПІН-кодів платіжних карток та мобільних телефонів клієнтів із надісланими на них паролями на підтвердження платежів.

Відтак, суд вважає, що відповідач неналежно надав банківські послуги позивачу при користуванні платіжною системою банку, не забезпечив належної охорони інформації, необхідної для проведення платіжних операцій та безпечного користування платіжною системою банку, не вжив усіх заходів щодо збереження коштів клієнта на рахунку, не забезпечивши належне функціонування його платіжної системи з метою захисту від доступу сторонніх осіб до рахунків позивача та збереження його коштів і унеможливлення заволодіння грошовими коштами позивача третіми особами.

Позивач є держателем системи Приват24, а отже має доступ до його ресурсів, в тому числі і до рахунків позивача. Суду не надано доказів того, що в систему Приват24 під час переказу коштів було здійснено вхід за логіном та паролем позивача чи за допомогою інформації, яка дає змогу його ідентифікувати, а не, наприклад, як про це стверджує представник позивача, розголошення його даних працівниками банку, які також мають доступ до ресурсу Приват24.

Саме на відповідача покладається обов`язок довести вказані обставини, враховуючи те, що тільки він може надати таку інформацію, а також враховуючи що відповідач стверджує, що в систему Приват24 не входив, свої логін та пароль, чи іншу інформацію третім особам не розголошував.

Виходячи з викладеного, надавши оцінку наявним у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що транзакції з карток виданих на ім`я ОСОБА_2 згідно договору № SAMDNWFC0 від 29.08.2016, здійснені у період з 20.02.2024 по 04.03.2024 та згідно договору № SAMDNWFC0 від 20.02.2024, здійснені у період з 20.02.2024 по 22.02.2024, щодо переказу кредитних коштів на загальну суму 24 960,18 гривень відбулось без ініціювання їх власником рахунку, він не вчиняв дій, спрямованих на списання чи переказ коштів з карткового рахунку; встановивши, що заявник звернувся до органів поліції, у зв`язку із чим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, в якому встановлено, що відсутні підстави вважати, що потерпілий ( ОСОБА_2 ) чи заявник ( ОСОБА_4 син Позивача) своїми діями чи бездіяльністю сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції зі списання коштів, банком не представлено суду будь-яких належних та допустимих доказів факту сприяння (діями чи бездіяльністю) ОСОБА_2 втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним трансакцій з карток виданих на ім`я ОСОБА_2 згідно договору №SAMDNWFC0 від 29.08.2016, здійснені у період з 20.02.2024 по 04.03.2024 та визнання недійсними транзакції з карток виданих на ім`я ОСОБА_2 згідно договору № SAMDNWFC0 від 20.02.2024, здійснені у період з 20.02.2024 по 22.02.2024, щодо переказу кредитних коштів на загальну суму 24 960,18 гривень, які ініціювалися від імені власника рахунку.

Суд враховує, що такий спосіб захисту підтриманий у постанові ВС у постанові від 27 грудня 2024 року у справі № 161/6855/19.

У статті 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, відповідно до частини дванадцятої статті 86 Закону України «Про платіжні послуги», надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника.

За таких підстав вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» 12600 гривень підлягають до задоволення.

Що стосується вимог про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» скасувати нараховані за кредитним картковим рахунком № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Білого Юрія Богдановича, згідно угоди №SAMDNWFC0 від 20.02.2024, процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) у період з 20.02.2024 по 04.03.2024, суд виходить із такого.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

У постанові від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив такі висновки: «Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу відсотків, пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства».

У разі виникнення спору між сторонами суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку пені (штрафу тощо) та здійснити оцінку доказів, на яких такі дії ґрунтуються.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання скасувати нараховані відсотки та штрафні санкції за кредитним договором є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права, тому у її задоволенні суди мали відмовити.

(Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 669/534/15-ц).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц зазначила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору поруки припиненим (тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя, який стверджує про зміну основного зобов`язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його ж відповідальності. Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу на те, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися для захисту інтересу в юридичній визначеності лише в разі неможливості захисту позивачем його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21)).

Передбачений у пункті 1 частини другої статті 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів може стосуватися визнання як наявності права, так і його відсутності. Визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному значенні (визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у юридичній визначеності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.14) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 54-56)).

Для ефективного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, яка вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема, у таких випадках (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 57)). Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише тоді, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 64)).

Суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання відсутнім у АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги за правочинами, що укладені між сторонами у період з 20.02.2024 по 04.03.2024 є неконкретною та не можу бути вирішено судом, оскільки не зазначено, за якими саме правочинами позивач просить визнати відсутніми право вимоги, яке право вимоги, у якому розмірі. Крім того, позивачем не обґрунтовано, чому він не може захистити свої права іншим способом.

Тому, у задоволенні цих вимог слід відмовити.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково:

- визнати недійсними транзакції з карток виданих на ім`я ОСОБА_2 згідно договору № SAMDNWFC0 від 29.08.2016, здійснені у період з 20.02.2024 по 04.03.2024, які ініційовані від імені ОСОБА_2 ;

- визнати недійсними транзакції з карток виданих на ім`я ОСОБА_2 згідно договору № SAMDNWFC0 від 20.02.2024, здійснені у період з 20.02.2024 по 22.02.2024, які ініційовані від імені ОСОБА_2 , щодо переказу кредитних коштів на загальну суму 24 960,18 гривень.

- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_11 ) грошові кошти у розмірі 12 600 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, судом задоволено дві вимоги немайнового характеру, за які слід було сплатити 2?422,40 грн (1211,20 Х 2) та одну вимогу майнового характеру, за яку слід було сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн, разом - 3633,60 грн, вказану суму в силу статті 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача в користь держави.

Керуючись статтями 4,5,12,13, 81, 223, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсними транзакції з карток виданих Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 згідно договору № SAMDNWFC0 від 29.08.2016, здійснені у період з 20.02.2024 по 04.03.2024, які ініційовані від імені ОСОБА_2 .

Визнати недійсними транзакції з карток виданих Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 згідно договору № SAMDNWFC0 від 20.02.2024, які ініційовані від імені ОСОБА_2 , щодо переказу кредитних коштів на загальну суму 24 960,18 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 12 600 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави 3633 гривень 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк», ЄДРПОУ 3753849, вул. Грушевського, буд.1д м. Київ, 01001.

Повний текст рішення виготовлено 14 липня 2025 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк