ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5649/25 Справа № 199/9238/24 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,

суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання - Триполець В.О.,

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 ,

Заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Богун О.О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2024року ОСОБА_1 подала в суд заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявила вимогу встановити факт того, що вона ОСОБА_1 відноситься до членів сім`ї ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проживала разом із загиблим однією сім`єю.

Існування таких вимог заявниця пов`язувала із тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 при виконанні військового обов`язку у селищі Бурлацьке Волноваського району Донецької області загинув молодший сержант ОСОБА_5 , який є батьком заявниці.

Вказувала, що при зверненні як доньки загиблого військовослужбовця до Міністерства оборони України з питання отримання одноразової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022року № 168 «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» заявниці було повідомлено, що документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги прийняти не можуть, оскільки за поданими документами неможливо встановити чи повнолітні син та дочка загиблого були членами сім`ї загиблого або знаходились на його утриманні відповідно до вимог законодавства.

Звертала увагу, що за час сумісного проживання разом із матір`ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_5 , усі вони вели спільне господарство мали спільний побут, займалися благоустроєм квартири АДРЕСА_1 , в якій вона проживала з 11 жовтня 2008року і до моменту загибелі батька. Окрім того, весь свій час вона, батько та інші члени родини проводили разом, святкували різноманітні пам`ятні дати та свята, подорожували разом однією родиною. З самою дитинства та до часу загибелі батька заявниця мала тісний зв`язок із загиблим ОСОБА_5 як донька та батько, такий зв`язок не припинявся і під час служби батька в ЗСУ.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2025року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що факт проживання заявниці разом з ОСОБА_5 однією сім`єю не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

04 квітня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2025року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення її заяви в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на усі надані нею докази в їх сукупності, які беззаперечно підтверджують факт проживання заявниці з померлим батьком однією сім`єю, зокрема світлини сімейних подій, скріншоти з особистої переписки з батьком, виписки з банківського рахунку та поясненням сусідів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 15 липня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що для отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, необхідно встановити факт її спільного проживання з останнім однією сім`єю.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18 березня 1992року відділом запису актів громадянського стану Індустріального району м.Дніпропетровська підтверджується, що ОСОБА_6 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками зазначено: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 (а.с.13).

Зміна прізвища з ОСОБА_6 на ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , яке було видано 09 вересня 2022року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)(а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 при виконанні військового обов`язку у селищі Бурлацьке Волноваського району Донецької області загинув молодший сержант ОСОБА_5 , який є батьком заявниці.

Загибель ОСОБА_5 при виконанні військового обов`язку підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 11 серпня 2022 року (а.с.15), листом Кадрового центру Збройних Сил України від 09 листопада 2023року №321/КЦ/9137 та витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 березня 2024року №10/д , затвердженого Заступником МО України Ю. Джигиром від 18 березня 2024року (а.с.16-18).

Допитані у судовому засіданні заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , підтвердили, що ОСОБА_5 проживав разом з заявницею та заінтересованими особами однією сім`єю.

У наданих заявницею заявах сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вказано про проживання заявниці разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю.

Судом також встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були зареєстровані за різними адресами.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були зареєстровані за різними адресами, відсутні докази на підтвердження спільних витрат та заявницею не надано доказів наявності у неї доходів, не зазначено як формувався та витрачався бюджет та яка її частка у ньому.

Як правову підставу для відмови у задоволенні заяви суд першої інстанції виснував, що заявницею не надано доказів, що підтвердили б факт проживання заявниці однією сім`єю з ОСОБА_5 , ведення з ним спільного господарства та наявності у них взаємних прав та обов`язків.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з батьком ОСОБА_5 , який був військовослужбовцем ЗСУ і загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язку щодо захисту Батьківщини в ході бойових дій, ОСОБА_1 посилалась на те, що встановлення такого факту дає їй право на отримання виплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Водночас, Постановою № 168 визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Відповідно до частини першої та другої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вважала, що вона довела те, що вона з ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, мали спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були зареєстровані за різними адресами.

Заявниця вважала, що наданих нею доказів достатньо для встановлення обставин якими вона обґрунтовувала свою заяву та встановлення факту її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю.

На підтвердження своїх вимог щодо факту спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю, ОСОБА_1 додала світлини сімейних подій, скріншоти з особистої переписки з батьком, виписки з банківського рахунку, посилалась на пояснення сусідів.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що пересилання коштів самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї, не можуть свідчити про те, що повнолітня дочка була членом сім`ї свого загиблого батька.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду 15 серпня 2019року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18).

Пояснення заінтересованих осіб чи сусідів є особливим видом доказів, пов`язаних із ризиком суб`єктивного відношення до сторін, і такі пояснення у цій справі про наявність сімейних відносин між заявницею та ОСОБА_5 є їх особистим сприйняттям відносин, які існували між цими особами, проте самі по собі вони не можуть достеменно свідчити про те, що цим відносинам були притаманні ознаки сімейних.

Світлини сімейних подій та скріншоти з особистої переписки з батьком також не можуть беззаперечно свідчити про проживання однією сім`єю, оскільки заявниця та померлий є дочкою та батьком, а отже досить вірогідно могли разом проводити свята, відпочивати, подорожувати та мати певні спільні справи тощо. Проте, вказане не може однозначно свідчити про те, що заявниця з померлим ОСОБА_5 спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

Тож, з наданих доказів ніщо не вказує на те, що сторони мали спільний бюджет, збирали чи витрачали кошти на спільні потреби, мали житло чи спільно дбали про його благоустрій.

Інших належних і достатніх доказів того, що заявниця з померлим ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний бюджет чи витрачали кошти на спільні цілі заявниця суду не надала.

Крім того, відсутні в матеріалах справи достатні докази того, що заявниця та її батько були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, в тому числі, спільні витрати по утриманню та ремонту житла, спільне харчування, придбавали майно для спільного користування, надавали один одному взаємну допомогу.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявниці від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

Тож, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що факт проживання заявниці разом з ОСОБА_5 однією сім`єю не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до незгоди заявниці з висновками суду.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявницею апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змогла повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб заявниця надала пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2025року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2025року.

Судді: