Справа № 646/1324/24
№ провадження 2/646/1033/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.25 м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Білінської О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Тихоновської Г.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача- Штефана Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка в подальшому була уточнена, в обґрунтування якої зазначає, що 20.07.2023 ним було направлено на електронну адресу Харківської обласної прокуратури клопотання в межах кримінального провадження №0001801 від 30.11.2021 щодо невиконання слідчим ухвали слідчого судді в частині повернення власнику тимчасово вилученого майна. У зв`язку із не розглядом посадовими особами Харківської обласної прокуратури вказаного клопотання, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02.08.2023 року по справі №646/3920/23 було зобов`язано Харківську обласну прокуратуру розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20.07.2023 у встановлений законом строк та спосіб. 6 вересня 2023 року на офіційну електронну поштову скриньку Харківської обласної прокуратури позивач направив клопотання в порядку ч.4 ст.100 КПК України та скаргу по кримінальному провадженню №0001801. У зв`язку із наданням прокуратурою відповіді, яка не стосується питань, які були винесені в клопотанні та скарзі, позивач звернувся зі скаргою до суду. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.12.2023 року по справі №646/5262/23 було зобов`язано прокурора Харківської обласної прокуратури, в провадженні якого знаходяться матеріали кримінального провадження №0001801, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.09.2023, у спосіб, передбачений ст. 220 КПК України, та повідомити про результати його розгляду заявника. Не зважаючи на отримані ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова по справам №646/5262/23 та № 646/3920/23, станом на дату подання позову відповідач не виконав своїх обов`язків, визначених чинним законодавством. У зв`язку із викладеним, позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 1658000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданою бездіяльністю уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури, яка полягає в невиконанні ухвал суд, стягнути на відшкодування матеріальної допомоги в рахунок компенсації юридичної допомоги, отриманої для подання скарг у справах № 646/5262/23 та 643/3920/23 у розмірі 18000,00 грн; стягнути судові витрати у розмірі 9000,00 грн.

Представником Харківської обласної прокуратури подано відзив, в якому останній не погоджується з позовними вимогами, посилаючись на наступне. Так, СУ ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001801 від 30.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 259 КК України. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2022 надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі позивача. В ході досудового розслідування 02.02.2022 проведено обшук в квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено майно, а саме: жорсткий диск «WD» s/n НОМЕР_1 , жорсткий диск «WD» s/n НОМЕР_2 , жорсткий диск «Seagete» s/n 5VPCS79K, жорсткий диск «Maxfor» s/n 9VP2Q60Y, ноутбук «Acer» model A53810TZ-414G321, ноутбук «ASUS» model R701J, мобільний телефон ТM «Prestigio» imei1: НОМЕР_3 ; imeі2: НОМЕР_4 , мобільний телефон ТМ «Samsung SMM307FN/DS» імеі1: НОМЕР_5 ; імеі2: НОМЕР_6 ; флеш-накопичувач «Goodram» 16 Гб; флешнакопичувач з написом «»; флеш-накопичувач «Nerico Wanderer 08»; роутер «Microtik» s/n B8570C1AB414032R2; флеш-накопичувач «MicroSD» 32 Gb; флеш-накопичувач «Sandisk Ultra» 16 Gb; зарядний пристрій «HIPRO» № НОМЕР_7 ; зарядний пристрій «ASUS» s/n НОМЕР_8 ; сім-картка НОМЕР_9 ; сім-картка НОМЕР_10 ; зарядний пристрій до роутера. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2022 накладено арешт на вилучене майно. Звернення ОСОБА_1 від 06.09.2023 щодо відшкодування вартості вилученого під час обшуку майна надійшло до обласної прокуратури 07.09.2023, за результатами розгляду вказаного звернення позивачу 12.09.2023 повідомлено про можливість отримати запитувані речі звернувшись до слідчого. Отже, відповідач зазначає, що доводи позивача про те, що Харківською обласною прокуратурою не було розглянуто його звернення у встановлені законодавством строки є необґрунтованими. Таким чином, відповідач вважає, що правові підстави для відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Представником Державної казначейської служби України подано відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Так, представник зазначає, що з висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 04.05.2018 по справі №753/13839/16-ц, вбачається, що моральна шкоди повинна бути доведена позивачем на загальних підставах. При цьому, доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльності моральної шкоди. Зазначає, що позивачем у позовній заяві розмір моральної шкоди визначений всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України) та є надмірним відшкодуванням. Крім того, відповідач посилається на те, що Державний бюджет України (за жодною бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати витрат на правничу допомогу адвоката у цивільній справі. Казначейство вважає, що в силу приписів частини другої статті 141 та другої статті 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу можуть бути стягнуті винятково зі сторони у справі, однак не з Державного бюджету України.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Литвинова А.В. від 14.02.2024 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

У зв`язку з тривалим перебуванням судді Литвинова А.В. на лікарняному та у відпустці, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 28.08.2024 р., справу передано до провадження судді Білінської О.В.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Білінської О.В. від 18.10.2024 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні, залучено Державну казначейську службу в якості співвідповідача, прийнято до розгляду уточнену позовну заяву від 05.03.2021 року.

Ухвалою суду від 06.05.2025 р. прийнято до розгляду заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04.06.2025 р. витребувано у Харківської обласної прокуратури оригінал або належним чином завірену копію відповіді Харківської обласної прокуратури від 12.09.2023 року № 09/2/2-8405ВИХ-23; 09/2/2-1821-23 з доказом направлення позивачу ОСОБА_1 .

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав, вказав, що, у зв`язку із ненаданням Харківською обласною прокуратурою відповідей на його звернення, останній був вимушений звертатись до суду зі скаргами. Крім того, зазначив, що постановлені ували суду за результатами розгляду його скарг відповідачем також не виконані, у зв`язку із чим позивачу завдана моральна шкода.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що Харківською обласною прокуратурою надавались відповіді на звернення позивача, у зв`язку із чим, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, у відзиві просив проводити розгляд справи без участі представника Казначейства.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як встановлено матеріалами справи, ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.08.2023 року у справі № 646/3920/23 було зобов`язано Харківську обласну прокуратуру розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20.07.2023 у встановлений законом строк та спосіб. Зі змісту ухвали вбачається, що 20.07.2023 ОСОБА_1 направив на електронну адресу Харківської обласної прокуратури клопотання в межах кримінального провадження №0001801 від 30.11.2021 щодо невиконання слідчим ухвали слідчого судді в частині повернення власнику тимчасово вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.12.2023 року у справі № 646/5262/23 було зобов`язано прокурора Харківської обласної прокуратури, в провадженні якого знаходяться матеріали кримінального провадження №0001801, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.09.2023, у спосіб, передбачений ст. 220 КПК України, та повідомити про результати його розгляду заявника.

Крім того, на виконання ухвали суду, Харківською обласною прокуратурою надана відповідь на звернення ОСОБА_1 від 28.07.2023, 06.09.2023, які надійшли 07.09.2023 року, щодо повернення майна, вилученого під час проведення 02.02.2022 року обшуку.

Суд, оцінивши вказаний доказ за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що надана суду відповідь Харківської обласної прокуратури на звернення ОСОБА_1 є належним та допустимим доказом, оскільки містить всі необхідні для офіційного документа реквізити, та приймає його до уваги при ухваленні рішення.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Законом, який визначає порядок відшкодування шкоди є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Нормами ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

3) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Жодного процесуального документу щодо встановлення неправомірних дій відповідача - Харківської обласної прокуратури, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суду надано не було.

Таким чином, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Частиною 1 ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. При цьому обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів держаної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Проте цими, нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб.

Факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення чи вчинення дій або бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора.

За правилом частини другої статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 (провадження№ 61-7053зпв18), від 23 січня 2019 року у справі № 638/1413/17 (провадження № 61-42619св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 30 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18).

Отже, ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду міста Харкова про задоволення скарг ОСОБА_1 свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20.07.2023, 06.09.2023 року не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова.

У судовому засіданні позивач пояснив, що всі його звернення, в тому числі від 20.07.2023 р., 06.09.2023 р., направлені до Харківської обласної прокуратури, стосувались одного питання - повернення майна, вилученого під час проведення 02.02.2023 р. обшуку в рамках кримінального провадження № 0001801. Надана суду копія відповіді Харківської обласної прокуратури від 12.09.2023., направлена ОСОБА_1 , стосувалась саме вищезазначеного питання та містить посилання, що така відповідь надається повторно.

Отже, позивач був обізнаний про позицію відповідача щодо порушеного ним у зверненні питання та конкретний шлях повернення майна.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

З огляду на викладене, суд виходить із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований.

Доводи позивача зводяться до незгоди з бездіяльністю та процесуальними рішеннями, які приймалися посадовими особами прокуратури Харківської області у кримінальному провадженні, натомість судом не встановлено, а у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення його особистих немайнових чи процесуальних прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже, заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди.

Таким чином, підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, відсутні.

Крім того, щодо позовної вимоги про стягнення на відшкодування матеріальної допомоги в рахунок компенсації юридичної допомоги, отриманої для подання скарг у справах № 646/5262/23 та 643/3920/23 у розмірі 18000,00 грн., суд зазначає наступне.

Позивач обґрунтовує вказану вимогу тим, що для підготовки та подання скарг у справах №646/5262/23 та №646/3920/23, ним було отримано юридичну допомогу, за яку сплачено 18?000,00 грн., та посилається на п.4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно з яким, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Проте, враховуючи, що до спірних правовідносин не застосовуються норми вказаного вище Закону України, позовна вимога про стягнення з відповідача 18?000,00 грн. у рахунок компенсації юридичної допомоги задоволенню не підлягає.

Крім того, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати покладаються на позивача, згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідачі: Харківська обласна прокуратура, , адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4; Державна казначейська служба України, , адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Бастіонна, буд.6.

Суддя О.В. Білінська