Номер провадження: 22-ц/813/5476/25
Справа № 522/378/25-Е
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Чеботар А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Синюка Станіслава Леонідовича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2025 року, постановленої під головуванням судді Бондара В.Я., про відмову в ухваленні додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ» про стягнення суми страхового відшкодування,

встановив:

01.01.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ» (далі - ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ») про стягнення суми страхового відшкодування.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2025 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу було відмовлено (а.с.65-70).

18.04.2025 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про розподіл судових витрат та просила стягнути з відповідача витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 6 000,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду від 24.04.2025 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення було відмовлено

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Синюка С.Л., просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2025 року скасувати та ухвалити судове рішення, яким стягнути з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с.99-102).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, без участі учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.122-123, 155-156).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2025 року було відмовлено у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правову допомогу (а.с.93).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами ч. 8 цієї статті розмір, витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 також просила стягнути з відповідача витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 6 000,00 грн. із зазначенням, що докази про понесені позивачем витрати будуть надані додатково. До позовної заяви було також додано договір про надання правничої допомоги, укладений 03.01.2025 року між Адвокатським бюро «Синюк та партнери», в особі керуючого Синюка С.Л., та ОСОБА_1 (а.с.1-5).

У п. 4.1 вказаного договору зазначено, що вартість наданих юридичних послуг адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок.

У п. п. 4.5, 4.6. договору визначено, що підставою для проведення розрахунків за правову допомогу є Акт наданих послуг (а.с.6-7).

В подальшому, звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, представник позивача надав вищевказаний договір про надання правової допомоги та Акт наданих послуг від 18.05.2025 року.

Згідно зазначеного Акту вартість послуг з надання правничої допомоги склала 6 000,00 грн. (а.с.82).

Тобто зазначені обставини свідчать про те, що вказані витрати позивачки ОСОБА_1 були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, а тому вони підлягають відшкодуванню, шляхом стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивачки.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд, які він виклав в постанові своєї Великої Палати від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також в постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, провадження № К/9901/29763/20 (т.5, а.с.187-190).

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відмова у стягненні судових витрат під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, не може бути підставою для відмови у стягненні таких витрат за іншою заявою заявника про відшкодування судових витрат.

При цьому колегією суддів враховано, що розподіл судових витрат не охоплюється позовними вимогами, арішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2025 року було відмовлено у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу лише через відсутність належних і допустимих доказів понесення стороною витрат на правничу допомогу (а.с.93).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За таких обставин, зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення постанови, якою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у суді першої інстанції у розмірі 6 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.4 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Синюка Станіслава Леонідовича задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду від 24 квітня 2025 року про відмову в ухвалені додаткового рішення скасувати.

Ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ» , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у суді першої інстанції в розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18.07.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький