Справа № 524/1352/25
Провадження №2/524/3403/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судових засідань Воблікової І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макєєв Д. В., звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить збільшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_2 на підстав рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 05 вересня 2018 року у справі № 524/1788/18 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до трьох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, що еквівалентно 9588 грн, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 6000,00 грн витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з зазначеним вище судовим рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання дружини ОСОБА_1 у сумі 850 грн, щомісячно, починаючи з 21 березня 2018 року до досягнення дитиною трьох років.

За доводами позивача, її матеріальний стан істотно погіршився, що обумовлено збільшенням витрат на задоволення потреб дитини, у той час як суттєво збільшився рівень прожиткового мінімуму для дитини, зокрема, зросли потреби дитини, підвищилися ціни на споживчі товари та послуги, а також істотно змінився фінансово-економічний стан в Україні. При цьому індексація аліментів не проводилася, а визначений судом розмір не задовольняє потреби дитини, її гармонійний розвиток.

Окрім того, позивач зазначила, що дитина має встановлений діагноз: ДЗ, ЧДХ дитина, аденоїдні вегетації ІІ ступеня, гіпертонія легкого ступеню; знаходиться під наглядом з народження; спостерігається у невролога з приводу лікворно-гіпертензивного синдрому; у неї виявлено зниження гостроти зору; часто звертається до лор-лікаря з приводу гіпертрофії аденоїдних вегетацій; має знижений імунітет, у зв`язку з чим приймає препарати для його підвищення. З огляду на наведене, для належної медичної допомоги необхідно додатково витрачати час, зусилля та гроші, зокрема, дотримуватися відповідних правил щодо розвитку дитини, придбавати медикаменти, проводити додаткові медичні обстеження. Також на утримання сина необхідні значні кошти на придбання одягу, взуття, продуктів харчування, шкільного приладдя.

Позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із нею та перебуває на її утриманні, натомість ОСОБА_2 зареєстрований як ФОП та здійснює роздрібну торгівлю з лотків і на ринках, що свідчить про отримання ним доходу та спроможність сплачувати аліменти у більшому розмірі. При цьому останній не здійснює додаткових витрат на дитину, тому сплата аліментів є єдиний спосіб його участі у вихованні та забезпеченні дитини.

Тому, на думку позивача, ураховуючи середній дохід, який може отримувати ФОП за подібних обставин, запропонована для стягнення сума аліментів не є надмірною та не створить критичного фінансового навантаження для відповідача.

З огляду на те, що з моменту ухвалення рішення суду від 05 вересня 2018 року пройшов значний час, то зазначені вище обставини самі по собі, за твердженням позивача, свідчать про погіршення її майнового стану, що в свою чергу є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів.

Ухвалою від 17 лютого 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті.

ОСОБА_2 подав відзив на позов, у якому просив відмовити у його задоволенні та стягнути з нього на користь позивача на утримання спільної дитини частину його заробітку. При цьому зауважив, що за інформацією з його податкової декларації у 2024 році він як ФОП отримав 150000,00 грн доходу, що в місяць становить 12500,00 грн, тому він не має фінансової можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Окрім того, за його доводами, відсутні обставини, за яких у позивача виникає право на збільшення розміру заявлених до стягнення аліментів. Також зазначив про відсутність підстав для стягнення з нього витрат на правничу допомогу, які не підтверджені належними доказами.

Представник позивач подав додаткові пояснення, у яких звернув увагу на те, що рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 05 вересня 2018 року у справі № 524/1788/18 розмір аліментів визначено у твердій грошовій формі, а прерогатива обрання/зміни способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі) належить одержувачу. Також зауважив, що відповідач вказує лише на дохід від діяльності як ФОП, проте жодних передбачених статтею 183 СК України доказів наявності обставин, які суд повинен урахувати під час встановлення розміру аліментів, не надав.

Представник відповідача також надав додаткові пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій формі 3200,00 грн. При цьому, звернув увагу, якщо вирахувати від його щомісячного доходу це буде становити 3125,00 грн.

У судове засідання сторони, котрі повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи належним чином, не прибули.

В силу вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов таких висновків.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (частина перша статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства»).

Зі змісту статті 141 СК України убачається, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За правилами частин другої, третьої статті 150 та статті 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині третій статті 181 СК України, зокрема зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 СК України).

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, за наявності підстав суд може вирішити питання щодо збільшення розміру аліментів.

Суд встановив, що ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_1 матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням від 27 листопада 2019 року Автозаводський районний суд міста Кременчука розірвав шлюб між позивачем та відповідачем, а рішенням від 05 вересня 2018 року стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як підставу для збільшення розміру аліментів позивач, зокрема, зазначає істотне погіршення її матеріального стану, що обумовлено збільшенням витрат на задоволення потреб дитини, необхідністю надання дитині належної медичної допомоги, підвищенням цін на споживчі товари та послуги, зміну в цілому фінансово-економічного стану в Україні.

При цьому як доказ додає виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) ОСОБА_3 від 02 грудня 2024 року, в якій зазначено повний діагноз дитини ДЗ, ЧДХ дитина, аденоїдні вегетації ІІ ступеня, гіпертонія легкого ступеню; з короткого анамнезу, зокрема, вбачається, що дитина знаходиться під наглядом з народження, з 2017 року спостерігається у невролога з приводу лікворно-гіпертензивного синдрому, часто хворіє простудними захворюваннями, не однократно лікувалася у лор-лікаря з приводу гіпертрофії аденоїдних вегетацій, у неї виявлено зниження гостроти зору, у зв`язку зі зниженим імунітетом приймає препарати для підвищення захисних сил організму.

Водночас позивач не надає доказів несення нею додаткових витрат на лікування та утримання дитини (зокрема, рецепти, чеки, рахунки з аптек, платних клінік, інше підтвердження витрат), а також необхідності платних обстежень, вживання лікарських засобів, що породжують значні фінансові витрати, спеціального харчування, іншого оплатного лікування/консультації фахівців.

Натомість на обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2024 року, у якій обсяг доходу за цей рік становить 150000,00 грн, що підтверджує його неспроможність сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Про існування витрат відповідача, які б перевищували розмір його доходів, позивач не зазначає.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин першої, п`ятої сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилалася на те, що змінився її майновий стан та виникли витрати на лікування дитини.

Проте позивач не надала доказів погіршення її матеріального стану чи поліпшення матеріального становища платника аліментів з часу визначення аліментів у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину відповідно до статті 185 СК України, а не підставою для збільшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 128/2206/21 зазначено: «Верховний Суд, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», надаючи відповідь на основне правове питання у розглядуваній справі, дійшов висновку, що погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, якщо внаслідок такого погіршення здоров`я раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини».

При цьому за обставинами зазначеної справи, після видачі судового наказу про стягнення аліментів стан здоров`я дитини істотно погіршився, в неї були виявлені як нові захворювання, так і розвинулись негативні наслідки існуючих, що загалом призвело до встановлення у 2021 році малолітній дитині статусу «дитина з інвалідністю підгрупи А».

Матеріалами справи, що розглядається, не підтверджено обставин, зокрема, істотного погіршення стану здоров`я дитини, які б могли бути підставою для збільшення розміру аліментів у розумінні статті 192 СК України.

Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини до трьох розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак і задовольнити вимоги у запропонованих відповідачем межах (у сумі 3200 грн) суд вважає недоцільним, оскільки розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожного року збільшується, тому призначення аліментів у сумі 3200,00 грн (що лише на 4 грн більше ніж один розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку станом на час розгляду цієї справи в суді) може призвести до погіршення становища отримувача аліментів.

Керуючись статтями 12, 13, 76 81, 89, 258, 259, 263, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Т. М. Ковальчук