Справа № 946/8789/24
Провадження № 8/946/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі головуючого судді Пащенко Т.П., за участю секретаря судового засідання Топтигіної О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ізмаїл справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами по справі №946/8789/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Судовим наказом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2024 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку,починаючи з 30.10.2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 302,80 гривень.

12.12.2024 року представник боржника ОСОБА_1 адвокат Пахомова Д.М. звернулася до суду з заявою про перегляд рішення суду (судового наказу) за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що 14.11.2024 року ОСОБА_1 стало відомо, що Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 11.11.2024 року винесено судовий наказ, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку,починаючи з 30.10.2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 302,80 гривень. Враховуючи викладене, боржниця вказує, що звертається у строк, наданий процесуальним законодавством та вважає за необхідне повідомити суду наступні обставини, які мають істотне значення для справи. ОСОБА_1 зазначила, що після початку повномасштабного вторгнення вона разом із дітьми була вимушена виїхати з Херсонської області у зв`язку з окупацією. Боржниця на своєму утриманні станом на дату виїзду з місця проживання, окрім ОСОБА_4 , мала ще одну дитину від попереднього шлюбу сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та була вагітна третьою дитиною, яку народила ІНФОРМАЦІЯ_5 доньку ОСОБА_6 . Між заявником та боржницею було досягнуто домовленості, що син ОСОБА_4 тимчасово буде проживати у бабусі у Західній Україні, а саме, у АДРЕСА_1 . Після народження у ОСОБА_1 третьої дитини син ОСОБА_4 періодично проживав з матір`ю, а періодично з батьком, проте постійне місце проживання дитини було з бабусею ОСОБА_4 . Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05.03.2019 року (справа №654/399/19) стягнуто на користь боржниці аліменти на утримання дитини та 19.03.2019 року на виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження. Проте, враховуючи, що син ОСОБА_4 після розірвання шлюбу між батьками та вимушеного переміщення з місця фактичного проживання продовжував проживати то з матір`ю, то з батьком, коли не проживав разом із бабусею, то боржницею було прийнято рішення закрити виконавче провадження, оскільки зі стягувачем була домовленість про спільне забезпечення та утримання дитини. Той факт, що дитина знаходиться разом з матір`ю також підтверджує посвідчення багатодітної сім`ї № НОМЕР_1 . Проте враховуючи, що боржниця проживала то у м.Кривий Ріг, то в м.Києві, у зв`язку з характером роботи, бабуся пішла на зустріч, враховуючи обставини повномасштабного вторгнення, син міг проживати з бабусею, а з батьками в залежності від вільного часу (батько працює у Прикордонній службі України, та також не має можливості проживати з сином постійно), жодних конфліктів та проблем з цього приводу не виникало, як і не виникало питань щодо матеріального забезпечення та утримання дитини. В той час коли син перебував разом із матір`ю, мати повністю його забезпечувала, а за необхідності надсилала кошти на рахунок бабусі, проте, восени 2024 року були змінені реквізити картки, та коли боржниця намагалася дізнатися щоб відправити кошти на потреби сина, їй не повідомили номер картки та зі сторони батька почались здійснюватися перешкоди для спілкування дитини з матір`ю. Боржниця вказала, що на скільки їй відомо, стягувач забрав дитину до себе на початку шкільного року та наразі не дає їй можливості бачитися з сином. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати судовий наказ Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2024 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30.10.2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання дитини.

03.06.2025 року ОСОБА_2 надав суду письмові пояснення, в яких вказав, що не погоджується зі вимогами заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, посилаючись на наступні обставини: в переписці у «Вайбері» ОСОБА_1 погодилася на стягнення з неї аліментів на утримання сина, син проживає разом із батьком, умови проживання дитини відповідають санітарно-гігієнічним нормам, син навчається в Ізмаїльській гімназії №10 в 6-В класі. З огляду на викладене просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, судовий наказ залишити в силі.

Вивчивши заяву про перегляд рішення суду (судового наказу) за нововиявленими обставинами з доданими до неї матеріалами, суд доходить такого висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

В судовому засіданні встановлено, що судовим наказом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2024 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку,починаючи з 30.10.2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 302,80 гривень.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина п`ята статті 183 СК України).

Аналогічні за змістом положення містяться й у пункті 4 частини першої статті 161 ЦПК України.

Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу (частина перша статті 170 ЦПК України).

У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (частини сьома-восьма статті 170 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини не може бути скасований за заявою боржника, проте може бути переглянутий за нововиявленими обставинами, перелік яких не є вичерпним.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Тому обставиною, яка підлягала встановленню судом при видачі судового наказу у даній справі, є обставина спільного проживання дитини, на утримання якої пропонується стягнути аліменти, разом із батьком.

У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами представник боржниці посилається на те, що нововиявленими обставинами є факт того, що боржниця надавала грошові кошти на утримання дитини, в той час, коли дитина перебувала у бабусі, закінчила примусове стягнення на підставі виконавчого провадження, оскільки між сторонами було досягнуто усну домовленість щодо утримання дитини та місця проживання дитини, на її утриманні знаходяться ще двоє дітей: син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 .Восени 2024 року були змінені реквізити картки, та коли боржниця намагалася дізнатися щоб відправити кошти на потреби сина, їй не повідомили номер картки та зі сторони батька почались здійснюватися перешкоди для спілкування дитини з матір`ю. Боржниця вказала, що на скільки їй відомо, стягувач забрав дитину до себе на початку шкільного року та наразі не дає їй можливості бачитися з сином.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Вирішуючи питання, чи є зазначене вище нововиявленими обставинами, суд враховує те, що нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

Тобто, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Істотність обставин, полягає в тому, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення. Суд має враховувати, що ці обставини є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору і вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи ( зазначена постанова у справі № 127/10129/17).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року).

Таким чином, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (частина друга статті 423 ЦПК України).

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

На відміну від нововиявлених обставин, нові обставини, тобто обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухвалені судового рішення, є новим обставинами. За аналогією не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами нові докази.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 552/1290/20 викладено правовий висновок про те, що "аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами".

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2024 року у справі № 334/6285/23 викладено висновок про те, що "тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин".

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", заява № 3236/03).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Праведная проти росії", заява № 69529/01

Згідно з частиною другою статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

ЦПК України містить і перелік підстав, які виключають можливість перегляду судового рішення.

За частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц зазначено, що "нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться у статтях 424, 426 ЦПК України. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що підстави повинні виникнути після ухвалення рішення у справі (істотні обставини стали відомі стороні після ухвалення рішення, скасовано рішення, яке стало підставою для ухвалення іншого рішення, встановлені факти завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів після ухвалення незаконного рішення, тощо)".

Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 645/5876/20 вказував, що "з урахуванням особливостей наказного провадження щодо видачі судового наказу без проведення судового засідання та повідомлення заінтересованих осіб боржник при поданні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами мав надати рівнозначно переконливі докази на підтвердження проживання дитини з ним порівняно з доказами, наданими стягувачем при поданні заяви про видачу судового наказу... За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що боржник не довів наявність нововиявлених обставин (факту проживання дитини разом з батьком) на момент видачі судового наказу від 16 жовтня 2020 року, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви боржника та перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами".

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 359/10050/19 викладено висновок про те, що "обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти".

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною п`ятою статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З урахуванням особливостей наказного провадження щодо видачі судового наказу без проведення судового засідання та повідомлення заінтересованих осіб представник боржниці при поданні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами мав надати рівнозначно переконливі докази на підтвердження проживання дитини з боржницею на час видачі судового наказу порівняно з доказами, наданими стягувачем ОСОБА_2 при поданні заяви про видачу судового наказу.

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_2 довів наявність у нього такого права, надавши суду копію свідоцтва про народження дитини, довідку про реєстрацію свого місця проживання та довідку про місце проживання сина, рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з батьком ОСОБА_2 від 06.09.2024 року.

Ті факти, які ОСОБА_1 зазначив в заяві про перегляд судового наказу, в тому числі, що надавала грошові кошти на утримання дитини, в той час, коли дитина перебувала у бабусі, заявниця закінчила примусове стягнення аліментів на підставі виконавчого провадження, оскільки між нею та ОСОБА_2 було досягнуто усну домовленість щодо утримання дитини та місця проживання дитини, на її утриманні знаходяться ще двоє дітей, не є нововиявленими, не спростовують факти, покладені в основу судового наказу.

Тобто, доводи представника боржниці про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами свідчать про її незгоду з судовим наказом, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.

Суд роз`яснює право ОСОБА_1 , що вона не позбавлена права звернутися до суду із заявою про зменшення розміру стягнення аліментів, за наявності підстав передбачених законом (ч. 7 ст. 170 ЦПК України) в порядку ст. 192 Сімейного кодексу України.

З огляду на зазначене, наведені представником боржниці у заяві підстави для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, в розумінні статті 423 ЦПК України, зазначені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими обставинами, оскільки вони не спростовують факти, що були покладені в основу судового наказу та не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому наказі, а також вони фактично зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням у цій справі та переоцінки доказів, покладених в основу судового наказу.

Крім того, у даному випадку задоволення заяви ОСОБА_1 не забезпечує інтереси дитини, на утримання якої за судовим наказом стягнуто аліменти.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у цивільній справі № №946/8789/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 18, 120,127,160, 161, 258-261, 268, 353, 423, 424, 429 ЦПК України, суд,9 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами по справі №946/8789/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.П.Пащенко