Дата документу 05.05.2025
Справа № 334/1313/25
Провадження № 2/334/1428/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 травня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя

у складі головуючого судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діють законні представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2025 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Орло Юлія Вікторівна до ОСОБА_2 , в інтересах якого діють законні представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягення безпідставно набутих коштів у розмірі 8560,00 гривень.

В позові зазначено про те, що 28.08.2024 року ОСОБА_1 зі свого банківського рахунку в АТ КБ «Приватбанк» здійснила переказ грошових коштів у сумі 8560,00 гривень ОСОБА_2 на його банківський рахунок в АТ «Універсалбанк», що підтверджується платіжною інструкцією №Р24АD2752 від 28.08.2024 року, внаслідок чого відповідач набув грошові кошти позиваки. Правових підстав для набуття та користування такими коштами у відповідача немає.

У вересні 2024 року позивачка звернулася із заявою про надання інформації про власника рахунку до AT «Універсал Банк», однак у наданні такої інформації було відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва №756/11913/24 від 05.11.2024 року було зобов`язано AT «Універсал Банк» розкрити банківську таємницю відносно власника карткового рахунку № НОМЕР_1 .

На виконання ухвали суду, банком було надано інформацію, що власником платіжної картки № НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , на яку 28.08.2024 року від ОСОБА_1 було зараховано кошти у розмірі 8560,00 гривень.

10.01.2025 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які є законними представниками ОСОБА_2 була направлена письмова вимога про повернення коштів, в якій повідомлялось про необхідність повернути безпідставно набуті кошти та повідомлено мобільний номер телефону: НОМЕР_3 за яким можливо зв`язатися для вирішення питання мирним шляхом на протязі 7 днів з моменту отримання листа.

Однак, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є законними представниками ОСОБА_2 на вказану вимогу не відреагували та грошові кошти позивачці не повернули, ОСОБА_2 продовжує ними користуватися без належних правових підстав.

Кошти, набуті ОСОБА_2 , з яким позивачка не пов`язана договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, які підлягають поверненню останній.

Для врегулювання питання повернення цих коштів позивачка звернулася до адвоката Орло Ю.В., і 15.09.2024 року між ними укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги.

21.04.2025 в порядку ст. 49 ЦПК України представником похивача подана заява, в якій зазначено, що з метою з`ясування наявності у неповнолітнього ОСОБА_2 майна для стягнення безпідставно набутих коштів, в порядку ст. 84 ЦПК України суддею Ленінського районного суду міста Запоріжжя було витребувано інформацію із ДРРП нерухоме майно.

Оскільки ОСОБА_2 є неповнолітнью особою та не має майна, просила стягнення здійснювати із його законних представників в солідарному порядку.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 8560,00 гривень, судові витрати - 1211,20 гривень за сплату судового збору; витрати на правову допомогу - 5000,00 гривень.

20.02.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.04.2025 в порядку ст. 49 ЦПК України представником похивача подана заява, в якій зазначено, що з метою з`ясування наявності у неповнолітнього ОСОБА_2 майна для стягнення безпідставно набутих коштів, в порядку ст. 84 ЦПК України суддею Ленінського районного суду міста Запоріжжя було витребувано інформацію із ДРРП нерухоме майно.

Оскільки ОСОБА_2 є неповнолітнью особою та не має майна, просила стягнення здійснювати із його законних представників в солідарному порядку.

В судове засідання позивач та її представник - адвокат Орло Ю.В. не з`явилися, просили справу розглянути без участі позивача та її представника, про що подали заяву.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернуто суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали, відзив на позов не подали.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статтей 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судом встановлено, що 28.08.2024 року ОСОБА_1 зі свого банківського рахунку в АТ КБ «Приватбанк» здійснила переказ грошових коштів у сумі 8560,00 гривень ОСОБА_2 на його банківський рахунок в АТ «Універсалбанк», що підтверджується платіжною інструкцією №Р24АD2752 від 28.08.2024 року, внаслідок чого відповідач набув грошові кошти позиваки. Правових підстав для набуття та користування такими коштами у відповідача немає.

У вересні 2024 року позивачка звернулася із заявою про надання інформації про власника рахунку до AT «Універсал Банк», однак у наданні такої інформації було відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва №756/11913/24 від 05.11.2024 року було зобов`язано AT «Універсал Банк» розкрити банківську таємницю відносно власника карткового рахунку № НОМЕР_1 .

На виконання ухвали суду, банком було надано інформацію, що власником платіжної картки № НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , на яку 28.08.2024 року від ОСОБА_1 було зараховано кошти у розмірі 8560,00 гривень.

Відповідно до актового запису про народження №325 від 31.03.2009 року батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

10.01.2025 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є законними представниками ОСОБА_2 була направлена письмова вимога про повернення коштів, в якій повідомлялось про необхідність повернути безпідставно набуті кошти та повідомлено мобільний номер телефону: НОМЕР_3 за яким можливо зв`ячатися для вирішення питання мирним шляхом на протязі 7 днів з моменту отримання листа.

Однак, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є законними представниками ОСОБА_2 на вказану вимогу не відреагували та грошові кошти позивачці не повернули, ОСОБА_2 продовжує ними користуватися без належних правових підстав.

Кошти, набуті ОСОБА_2 , з яким позивачка не пов`язана договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, які підлягають поверненню останній.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК Укераїни, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у Постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-3090цс15.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21.

Судом встановлено, що до суду звернулася позивачка з позовом до відповідачів з вимогою згідно статті 1212 ЦК України про стягнення на її користь грошових коштів в сумі 8560,00 гривень, які нею перераховані 28.08.2024 року зі свого банківського рахунку в АТ КБ «Приватбанк» на банківський рахунок ОСОБА_2 в АТ «Універсалбанк» без правових підстав для набуття та користування такими коштами.

Суд вважає, що обставини безпідставного набуття ОСОБА_2 коштів в сумі 8560,00 гривень від позивачки 28.08.2024 року є доведеними, в той час як відповідачами дана обставина не спростована, будь-яких заперечень щодо обставин справи останніми не надано.

Тому, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 набуто грошові кошти в сумі 8560,00 гривень без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), а тому відповідачі зобов`язані повернути позивачці грошові кошти в сумі 8560,00 гривень згідно статті 1212 ЦК України.

Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 33 ЦК України, неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник.

Відповідно відповіді №1201468 від 17.03.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформацію щодо майна ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 нє знайдено.

Суд доходить висновку, що ОСОБА_2 набуто грошові кошти в сумі 8560,00 гривень без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), а тому законні представники неповнолітнього ОСОБА_2 зобов`язані повернути позивачці грошові кошти в сумі 8560,00 гривень згідно статті 1212 ЦК України.

Крім того, відповідно частин 1, 8 статті 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так як відповідачі відзив на позов не подали, будь-яких заперечень суду не надали, то суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Відповідно частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 76, частини 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд доходить висновку, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому та підлягають задоволенню.

Відповідно частини 1 пункту 6 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно ч.1, 2 ст.141 ЦПК Українисудовий збірпокладається насторони пропорційнорозміру задоволенихпозовних вимог.Інші судовівитрати,пов`язані зрозглядом справи,покладаються: 1)у разізадоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем у справі сплачено судовий збір в сумі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією № від 14.02.2025 року.

Тому, у зв`язку з задоволенням позову в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 гривень.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, позивачем надано докази понесених витрат: копію договору про надання правничої допомоги від 15.09.2024 року, копію акту прийняття-передачі виконаних послуг від 14.02.2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3267/10 від 22.03.2007 року, копію ордеру на надання правничої допомоги від 30.10.2024 року5 року.

Згідно копії акту прийняття-передачі виконаних послуг від 14.02.2025 року витрати позивача складають витрати на правничу допомогу у зв`ыз аналізом документів, підготовкою та складанням позовноъ заяви (3 години) 3000,00 гривень. Сторони у цьому акті своїми підписами підтверджують про повне належне виконання договору про надання правничої допомоги.

Таким чином, позивачем підтверджено витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000,00 гривень, при цьому, витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона уже сплатила чи їх вона ще має сплатити.

Суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, про що зазначено у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».

Тому, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 3000,00 гривень є співмірними зі складністю цієї справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, при цьому суд враховує, що відповідачами клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не подано, тому до стягнення підлягає сума витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень.

Керуючись статтями: 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 137, 141, 211, 247, 258-259, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діють законні представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові коштів у розмірі 8560 (вісім тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 гривень, з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 гривень, з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 .

Законний представник, яка діє в інтересах відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 .

Законний представник, який діє в інтересах відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 .

Суддя Ісаков Д.О.