_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/947/304/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2025 м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Скриль Ю.А.

за участі секретаря Остапчук О.Є.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по цивільній справі № 520/11445/14-ц,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з даною заявою, в якій просить зобов`язати боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання, АДРЕСА_1 ) подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 по справі 520/11445/14-ц про стягнення аліментів.

Заяву обґрунтовано тим, що у вересні 2014 року ОСОБА_1 (на той час Чечет) звернулася до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1000,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 04 вересня 2014 року та судові витрати в дохід держави у розмірі 243,60 гривень. Рішення суду ніким не оскаржувалось та після набрання рішенням законної сили, на підставі заяви ОСОБА_4 12.12.2014 року Київським районним судом видано виконавчий лист №520/11445/14-ц, який пред`явлено до примусового виконання та Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі відкрито виконавче провадження ВП№458835. Незважаючи на те, що з моменту ухвалення рішення пройшло вже майже 11 років, рішення суду відповідачем не виконано. Більш того, божник ОСОБА_2 - ухиляється від виконання рішення суду та не вживає жодних заходів для його виконання.

Заявник ОСОБА_1 просила розглянути дану заяву без її участі. Заяву підтримала та просила задовольнити.

Боржнику ухвала про відкриття провадження разом з заявою та додатками, надсилалися за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 і до суду будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у справі документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву та матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 у задоволенні позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1000,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 04 вересня 2014 року та судові витрати в дохід держави у розмірі 243,60 гривень.

12.12.2014 року Київським районним судом по вищевказаній справі видано виконавчий лист №520/11445/14-ц.

З метою виконання рішення суду стягувач звернулася до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі та відкрито виконавче провадження ВП№458835 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду.

Однак до цього часу рішення суду не виконано, вік виконання своїх зобов`язань боржник ухиляється, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.04.2025 ВП №45883584, при примусовому виконанні виконавчого листа, наданого головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гульчак А.С., виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2025 становить 151 652,91 гривень. Ідентифікатор доступу: 4Б1887ЕГ4841.

Отже, з моменту набрання рішення суду законної сили та відповідно відкриття виконавчого провадження, та розрахунку заборгованості, ОСОБА_2 не виконує судове рішення, чим фактично зловживає своїм обов`язком.

Таким чином, на даний час рішення суду залишається невиконаним.

Статтею 453-1 ЦПК України передбачено, що суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах: що виникають із трудових правовідносин; що виникають із сімейних правовідносин; щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення; щодо відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; щодо відшкодування моральної шкоди; щодо захисту прав споживачів; щодо захисту честі, гідності та ділової репутації; в інших спорах немайнового характеру.

Відповідно до ст. 453-2 ЦПК України, суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 453-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні за правилами статті 450 цього Кодексу.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки.

Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання боржником відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Суд може зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення особисто керівника боржника, якщо боржник є юридичною особою. Ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає. Ухвала суду про задоволення заяви та зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 453-4 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1ст. 453-1ЦПК України, суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах: 1) що виникають із трудових правовідносин; 2) що виникають із сімейних правовідносин; 3) щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення; 4) щодо відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; 5) щодо відшкодування моральної шкоди; 6) щодо захисту прав споживачів; 7) щодо захисту честі, гідності та ділової репутації; 8) в інших спорах немайнового характеру.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 453-1ЦПК України, стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.

Обставини невиконання боржником судового рішення та відкриття виконавчого провадження стягувачем, підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 453-2 ЦПК України, суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 453-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні за правилами статті 450 цього Кодексу.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання боржником відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців. Суд може зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення особисто керівника боржника, якщо боржник є юридичною особою. Ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає. Ухвала суду про задоволення заяви та зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 453-4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно до положень ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а судовий захист неможливо повноцінно здійснити без обов`язковості виконання судових рішень.

Стаття 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося. Одним з механізмів, спрямованих на забезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання, є судовий контроль.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IVвизначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року). Невиконанням рішення суду, яке набуло законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.

Невиконання рішення суду формує недовіру людини до суду, що недопустимо в демократичній державі.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 за заявою № 31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі" зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Приймаючи рішення, суд керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Таким чином, ураховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що є підстави постановити ухвали про зобов`язання боржника ОСОБА_2 подати звіт про виконання рішення суду після постановлення рішення у справі, а тому заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 258-261, 453-1, 453-2 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання, АДРЕСА_1 ) протягом 30 днів з дня отримання копії даної ухвали, подати до суду звіт про виконання судового рішення від 27.11.2014 року по справі № 520/14445/14-ц.

Роз`яснити боржнику ОСОБА_2 , що звіт повинен бути поданий з додержанням вимог частини другої та /або третьої статті 453-3 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Ухвала підписана 18.07.2025.

Суддя Ю. А. Скриль