Номер провадження № 2/521/1010/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Котигорох Н.С.,

за участі:

представника позивача -Андріянової О.П.

представника позивача - Бутрик А.О.

представника відповідача - Блажиєвої О.О.

представника третьої особи - Гайдай Я.Ф,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду №204, в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом припинення володіння правом приватної власності та проведення перебудови об`єкта самочинного будівництва, -

встановив:

До Малиновського районного суду м. Одеси 31.10.2023 звернувся заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси із позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , в якому просив суд усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) правом приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 101; усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) правом приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 101; зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та здійснення перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень 63, 63а по АДРЕСА_1 , відповідно до технічних показників, передбачених в технічному паспорті від 20.11.2015, виготовленого ТОВ «Одеське БТІ» на нежитлове приміщення магазину 63 по АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв. м.

В обґрунтування позову зазначив, що Малиновською окружною прокуратурою міста Одеса за результатами вивчення підстав для представництва інтересів держави установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 4103, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 44,5 кв. м.

На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18.11.2015, зареєстрованої за № ОД 20 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, здійснено реконструкцію квартири під нежитлове приміщення-магазин без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2006 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18.11.2015 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніковим Д.С. 21.12.2015 прийнято рішення про внесення запису до Державного реєстру прав щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення-магазин (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), загальною площею 45,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі висновку про поділ об`єкта нерухомого майна від 30.06.2017 № 266/17, виданого ФОП ОСОБА_3 , 03.07.2017 державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В. прийнято рішення щодо закриття розділу про право власності на нежитлове приміщення-магазин (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), загальною площею 45,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 .

Надалі, державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В прийнято рішення (з відкриттям розділу):

- від 05.07.2017 № 35987852 щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- від 05.07.2017 № 35988393 щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Підставою для здійснення державної реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення 63, 63-а по АДРЕСА_1 стали: висновок про поділ об`єкта нерухомого майна від 30.06.2017 № 266/17, виданий ФОП ОСОБА_3 , та технічний паспорт від 30.06.2017, виданий ФОП ОСОБА_3 .

У вищевказаному висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нежитлового приміщення магазину № 63 по АДРЕСА_1 від 30.06.2017 № 266/17 зазначено, що згідно проведеної поточної інвентаризації від 30.06.2017 загальна площа нежитлового приміщення магазину складає 145,3 кв. м, основна площа 124,2 кв. м, площа збільшилась внаслідок перепланування, що не належить до самочинного будівництва і не є реконструкцією.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2017, серія та номер 1110, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . Також, згідно з договором купівлі-продажу від 28.07.2017, серія та номер 1111, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення загальною площею 75 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 .

На думку прокурора, ОСОБА_2 здійснено самочинну реконструкцію нежитлового приміщення магазину № 63 по АДРЕСА_1 , внаслідок чого площа останнього змінилась з 45,6 кв.м на 145,3 кв.м, тобто на 99,7 кв.м за рахунок здійснення будівельних робіт на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси за відсутності документа, що надає право на виконання будівельних робіт, та містобудівних умов та обмежень.

Посилаючись на лист Департамента архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 04.06.2024 №01-10/244г та відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно прокурор наголошує на відсутності у ОСОБА_2 , ОСОБА_1 права власності/користування земельною ділянкою за аресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймались.

Наведені дані, на думку прокурора, свідчать, про відсутність у ОСОБА_2 права проводити будівельні роботи, здійснювати поділ самочинного збудованого нерухомого майна, реєструвати права власності на нього, та відчужувати його іншим особам, позаяк останній є об`єктом самочинного будівництва.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 вирішено питання щодо забезпечення позову.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Блажиєвою О.О., 29.10.2024 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову.

На думку відповідача, позов не є негаторним позовом, а фактично прокурор завуальовано переоформив предмет і підстави спору, який вже було предметом розгляду в суді, де позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог (справа № 521/3617/18).

Відповідач стверджував, що обрано неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Також відповідачем звернуто увагу на той факт, що 18.08.2017 до ЄРДР внесено відомості за № 0003400 за фактом пошкодження житлових приміщень № 63 і 63-а по АДРЕСА_1 , та почато досудове розслідування за ч. 2 ст. 364 КК України відносно посадових осіб ДАБК та Одеської міської ради. Досудове розслідування триває дотепер, знесення було проведено без рішення суду, винні особи дотепер не притягнуті до відповідальності.

Представником Малиновської окружної прокуратури м. Одеси 08.11.2024 подано відповідь на відзив, в якому вказано, що прокурором вірно обрано спосіб захисту прав власника земельної ділянки, що відповідає актуальній практиці Верховного Суду, а долучені до відзиву докази вважає неналежними, недопустимими та недостовірними.

Ухвалою суду від 22.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Під час розгляду справи представник Малиновської окружної прокуратури міста Одеси позовну заяву підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Представник Одеської міської ради підтримала позовні вимоги прокурора, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

Представник відповідача Скоморохової Е.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи Коваленко О.П. заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, вивчивши нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги заступника керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З договору купівлі-продажу від 03.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 4103, вбачається, що ОСОБА_2 у ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 44,5 кв. м.

Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 18.11.2015 зареєстровано за № ОД 20 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція квартири під нежитлове приміщення-магазин, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_3 », якою посвідчено зміну функціонального призначення об`єкту нерухомості з квартири на нежитлове приміщення-магазин загальною площею 46,7 кв. м.

Технічні показники нежитлового приміщення-магазину загальною площею 45,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 відображено в технічному паспорті, виготовленого 20.11.2015 ТОВ «Одеське БТІ» на нежитлове приміщення магазину 63 по АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2006 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18.11.2015 № ОД 20 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніковим Д.С. 21.12.2015 прийнято рішення про внесення запису до Державного реєстру прав щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення-магазин (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), загальною площею 45,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2024 № 388947695 об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 поділено на підставі висновку про поділ об`єкта нерухомого майна від 30.06.2017 № 266/17, виданого ФОП ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим, 03.07.2017 державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В. прийнято рішення щодо закриття розділу про право власності на нежитлове приміщення-магазин (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), загальною площею 45,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 .

Надалі, державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В прийнято рішення (з відкриттям розділу): від 05.07.2017 № 35987852 щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); від 05.07.2017 № 35988393 щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Підставою для здійснення державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення 63, 63-а по АДРЕСА_1 стали: висновок про поділ об`єкта нерухомого майна від 30.06.2017 № 266/17, виданий ФОП ОСОБА_3 , та технічний паспорт від 30.06.2017, виданий ФОП ОСОБА_3 .

У вищевказаному висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нежитлового приміщення магазину № 63 по АДРЕСА_1 від 30.06.2017 № 266/17 зазначено, що згідно проведеної поточної інвентаризації від 30.06.2017 загальна площа нежитлового приміщення магазину складає 145,3 кв.м, основна площа 124,2 кв.м, площа збільшилась внаслідок перепланування, що не належить до самочинного будівництва і не є реконструкцією.

Отже, з висновку вбачається, що площа приміщення магазину АДРЕСА_4 змінилась з 45,6 кв.м на 145,3 кв.м, тобто на 99,7 кв.м, та в подальшому поділена на два самостійних нежитлових приміщення: приміщення 63 загальною площею 70,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та приміщення 63а площею 75 кв.м.

Пункт 3.11 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», нове будівництво - будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об`єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, в тому числі добудова зупинених об`єктів незавершеного будівництва.

Реконструкція це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-

економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов

експлуатації та якості послуг.

Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів

несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності). (п. 3.21 ДБН).

Верховний Суд у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №742/1756/17 та від 15 травня 2020 року у справі № 813/1885/16 наголошує на тому, що реконструкцією можуть вважатися будівельні роботи, в результаті яких здійснюється зміна основних техніко-економічних показників об`єкту, забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. При цьому зазначені зміни та вдосконалення мають бути наслідком зміни геометричних розмірів та/або функціонального призначення об`єкту будівництва. Відповідно, роботи, якими не змінено площу нежитлового приміщення, його конструкцію та функціональне призначення, не є реконструкцією, а тому не потребують отримання дозвільних документів на їх виконання.

Законодавчі поняття переобладнання та перепланування містять Правила утримання жилих та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 №76:

перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До перепланування відносяться ремонтно-будівельні роботи, що провадяться за відповідними проєктами із зміною фізичних параметрів цих приміщень, знесенням або перенесенням внутрішніх легких некапітальних перегородок, улаштуванням нових елементів і деталей, прорізів без втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції жилого будинку з метою підвищення благоустрою та поліпшення умов проживання без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку або приміщенні (правова позиція Верховного суду в постанові від 28.04.2020, справа № 727/11479/17).

На відміну від нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту -перепланування не передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та не змінює площу нерухомості.

Аналізуючи вищенаведені документи, що стали підставою для реєстрації права власності на приміщення магазину № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , внесення змін до запису про право власності, а також поділ цього об`єкту, ураховуючи технічні характеристики новостворених приміщень, відображені в висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нежитлового приміщення магазину АДРЕСА_4 від 30.06.2017 № 266/17 та технічних паспортах на відповідні приміщення: № 63- технічний паспорт, виготовлений ФОП ОСОБА_3 30.06.2017; № 63а - технічний паспорт від 30.06.2017, виготовленого ФОП ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що збільшення площі приміщення магазину № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 з 45,6 кв. м на 145,3 кв. м виконано не в наслідок перепланування, а за результатами проведення будівельних робіт із реконструкції та збільшення площі об`єкту на 99,7 кв. м шляхом зайняття земельної ділянки територіальної громади міста Одеси.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час реєстрації права власності на майно шляхом поділу), проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже, будівництво розпочинається, перш за все, з отримання замовником або проектувальником вихідних даних (у вигляді містобудівних умов та обмежень (ч.1 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Як передбачає ч.2 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час реєстрації права власності на майно шляхом поділу), фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

За змістом листа Департамента архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04.06.2024 №01-10/244г, за заявою ОСОБА_2 було надано містобудівні умови та обмеження №01-07/57 (36) від 25.03.2016 на реконструкцію нежитлового приміщення № НОМЕР_2 (магазину) по АДРЕСА_1 , з улаштуванням вітрини консольного типу. Проте, вказані містобудівні умови та обмеження було скасовано на підставі рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 27.09.2017.

З наведених документів суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_2 містобудівних умов та обмежень щодо забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 при збільшенні приміщення магазину АДРЕСА_4 з 45,6 кв. м на 145,3 кв. м, та в подальшому поділі на два самостійних нежитлових приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю або видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, в залежності від класу наслідків (відповідальності) об`єкта, який будується.

Як передбачає ч. 7 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

У матеріалах справи міститься декларація про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції нежитлового приміщення № 63 (магазину) з улаштуванням вітрини консольного типу, зареєстрована Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 26.04.2017 за № ОД95.

Відповідно до акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 09.06.2017, проведеного Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, установлено, що за адресою: АДРЕСА_3 , виконувались роботи з будівництва прибудови до нежитлового приміщення, а саме: улаштування стрічкового фундаменту та встановлення стін з газобетонних блоків, без оформлення права на земельну ділянку, що не відповідало відомостям, зазначеним у декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 №ОД 95, у зв`язку з чим порушено вимоги ч. 8 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За наслідками перевірки наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-13/243 ДАБІ від 09.06.2017 скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 № ОД95 «Реконструкція нежитлового приміщення № 63 (магазину) з улаштуванням вітрини консольного типу» за адресою: АДРЕСА_5 ».

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_2 документів, що вимагає ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо початку будівництва шляхом реконструкції приміщення магазину № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 з 45,6 кв. м на 145,3 кв. м, та в подальшому поділу на два самостійних нежитлових приміщення.

Частиною 1, 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Імперативна норма ч. 7 ст. 39 вказаного Закону забороняє експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію.

Відповідно до листа УДАБК ОМР від 17.05.2024 № 01-6/131-ПР, інформація щодо реєстрації інших документів, що дають прав на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єкта в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_6 , в Реєстрі будівельної діяльності відсутня.

З наведено слідує, що при здійсненні будівельних робіт із реконструкції приміщення магазину № 63 по АДРЕСА_1 з 45,6 кв. м на 145,3 кв. м, та в подальшому поділу на два самостійних нежитлових приміщення не забезпечено виконання ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (стаття 95 Кодексу), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 Кодексу) або з інших передбачених законом підстав.

Статтею 13 Конституції України визначено, що від імені Українського народу права власника землі здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

У постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 сформовано наступний правовий висновок: «за загальним правилом, правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового Земельного кодексу України. При цьому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку».

З наведеного вбачається, що земельна ділянка під об`єктами за адресою: АДРЕСА_6 знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка відповідно до ч.1 ст. 142 Конституції України, п. «б» ч.1 ст. 8, ст. 83 ЗК України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділена повноваженнями власника цієї земельної ділянки.

Частиною 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.

Згідно із ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатом аукціону.

Відповідно до статей 124-126 ЗК України, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Частиною 1 статті 375 ЦК України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Отже, єдиною підставою для набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України.

Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 04.06.2024 №01-10/244г із посиланням на інформацію Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, рішення щодо передачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 або іншим особам у власність/користування земельної ділянки за аресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймались.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2024 №988948553 слідує, що відсутні відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

За Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2024 №388948936 ОСОБА_2 за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_3 не має права власності або користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

З наведено слідує, що реконструкція приміщення магазину АДРЕСА_4 з 45,6 кв. м на 145,3 кв. м, та в подальшому поділ на два самостійних нежитлових приміщення здійснено на земельній ділянці, яка на жодному з речових прав забудовнику не була відведена.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч. 1 ст. 376

ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Ураховуючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_6 в розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, є об`єктами самочинного будівництва, оскільки розміщені на земельній ділянці площею 99,7 кв. м по АДРЕСА_1 , що не була відведена для цієї мети та побудовані за відсутності документа, що дає право виконувати будівельні роботи та посвідчує готовність об`єкта до експлуатації.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2017, серія та номер 1110, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі вказаного договору купівлі-продажу державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. прийнято рішення про внесення запису до Державного реєстру прав стосовно реєстрації права власності за ОСОБА_1 на зазначене нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Також, згідно з договором купівлі-продажу від 28.07.2017, серія та номер 1111, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення загальною площею 75 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.07.2017 №36362129).

Отже, ОСОБА_2 здійснено відчуження на користь ОСОБА_1 самочинно реконструйованого та поділеного на 2 приміщення майна.

Новий володілець майна, з огляду на інформацію Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04.06.2024 №01-10/244г та Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №388949807 від 30.07.2024, також права власності/користування земельною ділянкою за аресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не набував.

У матеріалах справи наявні копії судових рішень у справі №521/3617/18. Так, постановою Одеського апеляційного суду від 01.06.2023 у справі № 521/3617/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.03.2024, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2018 скасовано та відмовлено у задоволені позову заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора від 03.07.2017 № 35988393, № 35987852 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення 63 загальною площею 70, 3 кв. м та нежитлове приміщення 63-а, загальною площею 75 кв. м по АДРЕСА_1 та визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 28.07.2017 №1110, №1111.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди дійшли висновку про неефективність способу захисту порушеного права міської ради як власника земельної ділянки, на якій знаходиться об`єкт самочинного будівництва, шляхом пред`явлення позовних вимог про скасування правочинів та рішень про державну реєстрацію прав.

Водночас, постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2024 зроблено висновок, що у справі, що є предметом касаційного перегляду, доведено здійснення самочинного будівництва об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді міста Одеси.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, керуючись ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд вважає обставини здійснення самочинного будівництва об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді міста Одеси, доведеним фактом.

За висновками Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 316/2082/19) стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є процедурною нормою і не містить та й не може містити приватноправових способів захисту. Тому посилання у статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації прав не є встановленням приватно-правових способів захисту прав.

Водночас, законами України не передбачено способу захисту для випадків, коли за особою зареєстроване право власності чи інше речове право, яке не може бути зареєстроване за жодною особою. Тобто у законах наявна прогалина, яка має бути заповнена за аналогією закону чи права (стаття 8 ЦК України).

Функцією державної реєстрації права є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Подібні висновки неодноразово формулювалися Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постановах від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 96), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт146), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 48).

Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89)) передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №488/2807/17 (пункт100)).

Ураховуючи наведене, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.06.2023 у справі № 916/959/22 виснувала, що фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно. Володіння, оголошення (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Тому вимога скасувати державну реєстрацію права власності не відповідає належному способу захисту. Також не відповідає належному способу захисту вимога про припинення права власності позивача, оскільки позивач вважає, що право власності відповідача не виникало взагалі відповідно до частини другої статті 376 ЦК України (як і сам спірний об`єкт не виник як об`єкт права власності).

Виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства (аналогія права), колегія дійшла висновку, що у випадку, якщо заінтересована особа - позивач (власник земельної ділянки, інший правоволоділець) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт.

Таким чином, для ефективного захисту прав територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, належною є вимога про припинення володіння відповідача ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , з одночасним закриттям реєстраційних розділів об`єктів нерухомого майна (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 101, 101).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №642/1536/17-ц сформовано наступний правовий висновок: системний аналіз положень ст. 376 ЦК України, ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п.п. 39,40 постанови у справі №911/3454/17 від 27.10.2020 обґрунтовано визначено, що за змістом частини 4 статті 376 ЦК України збудований об`єкт нерухомості може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою яка здійснює самочинне будівництво. У разі, якщо право власності чи право користування земельною ділянкою не оформлене, забудови цієї земельної ділянки порушує права третіх осіб.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 к справі №924/623/16, від 20.09.2018 у справі №910/19726/17, від 29.08.2019 у справі №910/551/18, від 13.03.2019 у справі №910/22575/17, від 03.12.2019 у справі №916/2553/18 зі спорів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, що виникли з подібних правовідносин, пов`язаних із застосуванням ч. 4 ст. 376, 391 ЦК України та ст.152 ЗК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №822/2149/18, у випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (землекористувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила самочинне будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 звертає увагу, що стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема земельною ділянкою, шляхом відновлення її до попереднього стану, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 458/1046/15 (провадження № 61-976св18), висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц.

Одеським апеляційним судом в постанові від 01.06.2023, з якою погодився та залишив без змін Верховний Суд в постанові від 20.03.2024 у справі №521/3617/18 за позовом прокурора з приводу цього ж нерухомого майна, зазначено, що належним способом захисту прав власника земельної ділянки є вимога про проведення відповідної перебудови або знесення самочинного будівництва відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України.

Згідно зі ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Водночас, відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.03.2024 у справі № 915/1439/21, в силу вимог частини 1 статті 3 ЗК України в спірних земельних правовідносинах у співвідношенні із загальним законом (частина 4 стаття 376 ЦК України) спеціальним законом є ЗК України, імперативна норма частини 2 статті 212 якого підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин, пов`язаних із встановленням суб`єктного складу осіб, зобов`язаних повернути власнику землі самовільно зайняті земельні ділянки, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, а в іншій частині, не врегульованій ЗК України, можуть застосовуватися норми ЦК України, зокрема, статті 376 цього Кодексу.

Адже, на відміну від положень частини 4 статті 376 ЦК України, які обмежують коло осіб, зобов`язаних знести об`єкт самочинного будівництва, їх забудовником (колишнім або теперішнім), норма частини 2 статті 212 ЗК України суттєво розширює суб`єктний склад зобов`язаних осіб за рахунок громадян і юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки, та до яких вочевидь можна віднести осіб, які придбали об`єкт самочинного будівництва в забудовника та зареєстрували право власності на такий об`єкт.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 489/742/20 вбачається, що факт здійснення самочинного будівництва попереднім власником нерухомості не спростовує того, що на даний час саме актуальний власник чинить перешкоди міській раді у користуванні її власною земельною ділянкою.

Верховний Суд дотримується правової позиції в питанні визначення належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва не забудовника, а саме останнього набувача такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво, у постановах від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 30.09.2022 у справі № 201/2471/20, від 15.03.2023 у справі № 205/213/22, від 05.04.2023 у справі № 199/6251/18, від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20.

З огляду на викладене, належним відповідачем за вимогою про усунення перешкод власнику земельної ділянки, Одеській міській раді, у здійсненні нею права користування та розпоряджання земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом її звільнення та здійснення перебудови нежитлових приміщень 63, 63а по АДРЕСА_1 відповідно до технічних показників, передбачених в технічному паспорті від 20.11.2015, виготовленого ТОВ «Одеське БТІ» на нежитлове приміщення магазину 63 по АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв. м є теперішній власник об`єкту ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим, вимоги заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси законними та знайшли своє підтвердження в наявній у справі матеріалах і досліджених судом доказах.

Отже, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги прокурора: усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) правом приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 101; усунути перешкоди Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) правом приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 101; зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та здійснення перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень 63, 63а по АДРЕСА_1 , відповідно до технічних показників, передбачених в технічному паспорті від 20.11.2015, виготовленого ТОВ «Одеське БТІ» на нежитлове приміщення магазину 63 по АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв. м.

Також в усних поясненнях представника відповідача та представника третьої особи, а також в промові під час судових дебатів представником відповідача заявлено вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог прокурора.

За положеннями статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 зазначила, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди.

Оскільки позов подано у зв`язку з наявністю перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою згідно із статтею 391 Цивільного кодексу України через протиправні дії відповідача, на такі правовідносини позовна давність не поширюється (аналогічні висновки в постанові ВС від 06.03.2018 у справі № 607/15489/15-ц, від 09.08.2023 у справі № 922/1832/19).

Позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 922/2652/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц).

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-25цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, оскільки можливість її застосування згідно з частиною третьою статті 267 ЦК України пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони, і без такої заяви ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не можуть (постанова ВП ВС від 17.04.2018 № 200/11343/14).

У матеріалах справи № 521/14282/24 відсутня заява відповідача про застосування позовної давності, яка була б подана до ухвалення судом першої інстанції рішення, згідно з вимогами частини третьої статті 267 ЦК України.

З наведеного слідує, що думка відповідача про сплив позовної давності у спорі та застосування наслідків спливу не відповідає суті спірних правовідносин та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує у тому числі питання щодо розподілу судових витрат.

Судовий збір по справі складає 9 084,00 грн, які були сплачені Одеською обласною прокуратурою 21.08.2024 на підставі платіжної інструкції № 1735 та 1 514 гривень, сплачені 21.08.2024 на підставі платіжної інструкції № 1737 за подачу заяви про забезпечення позову.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 376, 391 ЦК України, ст. ст. 4,5.12,13 81,89, 141, 258-259, 267, 268, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси (вул. Головківська, 1, м. Одеса, 65091, ) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (пл. Думська, 1, м. Одеса, 65026, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) задовольнити.

Усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) правом приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 101. Усунути перешкоди Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) правом приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 101.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та здійснення перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень 63, 63а по АДРЕСА_1 , відповідно до технічних показників, передбачених в технічному паспорті від 20.11.2015, виготовленого ТОВ «Одеське БТІ» на нежитлове приміщення магазину 63 по АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 10598,00 грн. за подачу позову на рахунок Одеської обласної прокуратури за наступними реквізитами: отримувач коштів Одеська обласна прокуратура (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код отримувача за ; рахунок отримувача: UA0000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всім учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17 липня 2025 року.

Суддя: Д.Д.Громік