Справа № 347/878/25
Провадження № 22-ц/4808/1068/25
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду від 28 травня 2025 року під головуванням судді Крилюк М.І. у м. Косів,

в с т а н о в и в:

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Заочним рішенням Косівського районного суду від 26.05.2025 задоволено позов ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 4000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочато з 05.05.2025.

До суду першої інстанції 27.05.2025 ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей виконавчого комітету Косівської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини та порядку спілкування з нею.

Ухвалою Косівського районного суду від 28 травня 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви та повернуто її ОСОБА_2 .

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Зазначає, що ним було дотримано строку на подання зустрічного позову, встановленого нормами ЦПК України.

Вказує на те, що первісний позов про стягнення аліментів та зустрічний позов про визначення способів участі у вихованні дитини та порядку спілкування з нею виникають з одних і тих самих правовідносин - батьківських прав та обов`язків щодо спільної дитини, ОСОБА_3 . Ці права та обов`язки регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Вважає, що задоволення зустрічного позову може суттєво вплинути на вирішення первісного позову про стягнення аліментів. Визначення конкретного порядку та способів участі батька у вихованні дитини, включаючи періодичність та тривалість його спілкування та перебування з дитиною, безпосередньо пов`язане з обсягом його матеріальних витрат на утримання дитини.

Cпільний розгляд обох позовів є доцільним з точки зору процесуальної економії, забезпечення повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, а головне найкращих інтересів дитини.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції позбавили його можливості своєчасно представити свою позицію щодо первісного позову та обґрунтувати необхідність розгляду зустрічного позову.

Оскаржувана ухвала перешкоджає йому в доступі до правосуддя та реалізації його права на судовий захист у питанні визначення способів участі у вихованні дитини та порядку спілкування з нею та унеможливлює комплексне та всебічне вирішення спору між батьками щодо їхньої дитини в рамках єдиного провадження.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч.2 ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Таким чином, зі змісту ст.193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо). Крім цього, суд повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі і оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що первісний позов не є взаємопов`язаним із зустрічним позовом, тому їх спільний розгляд не є доцільним і може призвести до затягування вирішення спору по суті.

Вимоги позивача за зустрічним позовом про визначення способу участі у вихованні дитини та порядку спілкування з нею на переконання суду першої інстанції не є взаємопов`язаними із первісним позовом про стягнення аліментів, який вже розглянуто судом по суті.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апелянта, що ухвала суду перешкоджає йому в доступі до правосуддя та реалізації його права на судовий захист у питанні визначення способів участі у вихованні дитини та порядку спілкування з нею є необґрунтованими. ОСОБА_2 не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з окремим позовом до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей виконавчого комітету Косівської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини та порядку спілкування з нею.

Тому в апеляційній скарзі відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у прийняття зустрічної позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду від 28 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 16 липня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук Є.Є. Мальцева