ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7506/25 Справа № 213/730/25 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/730/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 травня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2024 року між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр» укладений кредитний договір №28.05.2024-100001071, згідно з умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 4 500,00 грн на споживчі цілі.

Позивач свої зобов`язання згідно з умовами договору виконав, надавши позичальнику кредитні кошти, але позичальник взяті на себе зобов`язання не виконує, що призвело до виникнення заборгованості.

Посилаючись на викладене, просив суд: стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 692,50 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за договором №28.05.2024-100001071 про надання кредиту від 28 травня 2024 року в розмірі 14 692 грн 50 коп., з яких: 4 500,00 грн основний борг, 7 492,50 грн проценти, 450,00 грн комісія, 2 250,00 грн неустойка.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за договором №28.05.2024-100001071 про надання кредиту від 28 травня 2024 року за процентами у розмірі 7 492,50 грн, комісії у розмірі 450,00 грн та неустойки у розмірі 2 250,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків не врахував, що відповідач є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі, тому за ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відсотки за користування кредитними коштами, комісія та неустойка нарахуванню не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу, до яких додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ «Споживчий центр»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення суду першої інстанції в частині задовлення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за договором №28.05.2024-100001071 про надання кредиту від 28 травня 2024 року у розмірі 4 500,00 грн, учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за договором №28.05.2024-100001071 про надання кредиту від 28 травня 2024 року за процентами у розмірі 7 492,50 грн, комісії у розмірі 450,00 грн та неустойки у розмірі 2 250,00 грн.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір №28.05.2024-100001071.

Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 4 500,00 грн .

Строк надання кредиту 112 днів з дати його надання.

Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит.

Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту 1,24%.

Комісія, пов`язана з наданням кредиту 450 грн.

Згідно з пунктом 7.6 Договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом.

Відповідно до п. 9.1 Договору у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору.

Пунктом 17 заявки передбачена сплата неустойки у розмірі 60,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідач, підписавши договір, погодився з умовами договору.

Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредит.

Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованість становить 14 692,50 грн, яка складається з: 4 500,00 грн основний борг, 7 492,50 грн проценти, 450,00 грн комісія, 2 250,00 грн неустойка.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджений факт укладення з відповідачем кредитного договору та порушення ним взятих на себе зобов`язань. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем не спростований.

Однак, із таким висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» відсотків, комісії та неустойки за договором №28.05.2024-100001071 про надання кредиту від 28 травня 2024 року колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Так, згідно довідки від 09 червня 2025 року №3260, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 25 лютого 2022 року по теперішній час (а.с. 32) та має право на пільги, встановлені для учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 35).

Відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року.

За змістом ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовкута мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.

Аналіз ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у п. 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.

Разом з цим, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц.

Крім того, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 в Україні введено воєнний стан, який наразі триває.

Таким чином, ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, не повинні були нараховуватися проценти за кредитними договорами, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин, висновок місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача відсотків, комісії та неустойки за користування кредитом є помилковим, а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за договором №28.05.2024-100001071 про надання кредиту від 28 травня 2024 року за процентами у розмірі 7 492,50 грн, комісії у розмірі 450,00 грн та неустойки у розмірі 2 250,00 грн., з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» та збільшує цей розмірі з 2 422,40 грн. до 751,00 грн, тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (2 422,40 грн (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 31% (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 751,00 грн).

Крім того, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судових витрат за оскарження рішення суду в частині стягнення відсотків, комісії та неустойки, як військовослужбовець, з позивача ТОВ «Споживчий центр» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 633,60 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків, комісії та неустойки за договором №28.05.2024-100001071 про надання кредиту від 28 травня 2024 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №28.05.2024-100001071 про надання кредиту від 28 травня 2024 року за процентами у розмірі 7 492,50 грн, комісії у розмірі 450,00 грн та неустойки у розмірі 2 250,00 грн. відмовити.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», змінити, зменшивши цей розмірі з 2 422,40 гривень до 751 (сімсот п?ятдесяти однієї) гривні 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь держави судові витрати у справі, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: