КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________
Справа №372/4749/24
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6893/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві спільну заяву представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» - адвоката Тищенка Андрія Васильовича та ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

встановив:

у серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ голови правління АТ «Укрексімбанк» №859-к від 2 серпня 2024 року про звільнення його з роботи; поновити його на роботі на посаді начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури та господарського забезпечення АТ «Укрексімбанк»; стягнути з АТ «Державний експортно-імпортний банк України» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 3 серпня 2024 року до дня поновлення на роботі; стягнути моральну шкоду у розмірі 200 000грн та виплату грошової компенсації при звільненні відповідно до ст. 83 КЗпП України, з огляду на те, що особам з інвалідністю ІІ групи встановлено тривалість основної відпустки 30 днів.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 2020 року по 2 серпня 2024 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи з 14 вересня 2020 року на посаді начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення. При цьому, за період трудової діяльності ним була забезпечена стала робота господарства державного банку, підвищена ефективність, оптимізовані витрати, після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України він не залишив робоче місце та продовжив виконання своїх трудових обов`язків, приймаючи участь у волонтерському русі та зарекомендувавши себе, як відповідального працівника з активною громадянською позицією.

Позивач посилався на те, що 2 серпня 2024 року головою правління АТ «Укрексімбанк» Віктором Пономаренко був виданий наказ №589-к про його звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини 40 КЗпП України. Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що головою правління АТ «Укрексімбанк» рішення про його звільнення було прийняте на підставі рішення наглядової ради АТ «Укрексімбанк» від 28 лютого 2024 року (протокол № 9) щодо змін в організаційній структурі АТ «Укрексімбанк», зокрема в частині ліквідації департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення.

При цьому, голова правління АТ «Укрексімбанк» не прийняв до уваги те, що він був обраний членом виборного органу профспілкового комітету первинної організації №803-3 Всеукраїнської профспілки «Народна Солідарність», яка 8 липня 2024 року повідомила відповідача, що не надає згоду на таке звільнення, відтак головою правління АТ «Укрексімбанк» прямо порушено вимоги ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Крім цього, позивач зазначав, що до профспілкового комітету первинної організації №803-3 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» не надходила інформація, відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у тримісячний термін, що передував звільненню, щодо рішення правління банку від 20 грудня 2023 року (протокол №137) про схвалення організаційної структури банку. Також, адміністрацією банку не були надані відомості до профспілки про рішення наглядової ради банку від 28 лютого 2024 року (протокол № 9). При цьому, адміністрацією банку фактично було публічно підтверджено факт відсутності згоди профспілок на зазначені рішення колегіальних органів АТ «Укрексімбанк» щодо реорганізації та невмотивованого скорочення персоналу, що засвідчено протоколом зустрічі адміністрації АТ «Укрексімбанк» з незалежними профспілками 12 червня 2024 року (протокол № 1).

Також, позивач посилався на те, що преамбула оскаржуваного наказу про його звільнення не відповідає рішенню наглядової ради АТ «Укрексімбанк» від 28 лютого 2024 року (протокол № 9) у частині строку ліквідації департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення, оскільки в оскаржуваному наказі вказана дата ліквідації зазначеного департаменту - 6 червня 2024 року, тоді як в рішенні наглядової ради вказана інша дата - 29 травня 2024 року.

Крім цього, позивач зазначав, що рішення наглядової ради АТ «Укрексімбанк» від 28 лютого 2024 року (протокол № 9) поряд із ліквідацією департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення, включало в себе створення з 28 лютого 2024 року тотожного департаменту з іншою назвою - департаменту інфраструктури АТ «Укрексімбанк». При цьому, порівнюючи положення про вказані департаменти, об`єктивно неможливо встановити факту змін в організації виробництва і праці, так як функції у вказаних відокремлених підрозділах є однаковими. Також, зі штатних розписів зазначених департаментів вбачається, що скорочення кількості працівників не відбулось, навпаки їх кількість збільшилась. Таким чином, його звільнення не відповідає меті рішення наглядової ради банку, а відбулось з причин не погодженої з профспілками, економічно необґрунтованої та соціально не забезпеченої реорганізації АТ «Укрексімбанк» через перетворення організаційної структури банку.

Також, позивач посилався на те, що він працював на посаді начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури, яке включено до організаційної структури банку, тоді як рішенням наглядової ради АТ «Укрексімбанк» від 28 лютого 2024 року (протокол № 9) ліквідовано департамент розвитку інфраструктури та господарського забезпечення, як організаційну надбудову, водночас рішення про ліквідацію саме управління розвитку та експлуатації інфраструктури наглядовою радою не приймалось.

Позивач зазначав, що йому не були надані дані щодо вакантних посад в АТ «Укрексімбанк», а також не запропоновано всіх наявних посад, що відповідали його спеціальності, з дня прийняття рішення про зміну в організації виробництва та праці, тобто з 20 грудня 2023 року, коли правлінням банку прийнято рішення про зміну організаційної структури банку.

Також, позивач посилався на те, що відповідачем при його звільненні не було враховано те, що він є інвалідом ІІ групи довічно та порушено вимоги ч. 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки» у частині бази кількості днів невикористаної відпустки при розрахунку грошової компенсації у відповідності до ст. 83 КЗпП України, з огляду на те, що особам з інвалідністю ІІ групи встановлено тривалість основної відпустки 30 днів.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначав, що внаслідок незаконних дій відповідача, він зазнав душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного й духовного стану. Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральними і фізичними стражданнями, приниженнями честі й гідності, внаслідок ігнорування його прав, втратою у зв`язку з цим ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Через психотравму у нього погіршився зір, відбулися зміни в емоційному стані, які перешкоджали активному соціальному функціонуванню його, як особистості, і виникли внаслідок впливу певних обставин, зокрема після видачі оскаржуваного наказу. Враховуючи вищезазначене, він оцінив завдану йому моральну шкоду у 200 000грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 3 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ голови правління АТ «Укрексімбанк» №859-к від 2 серпня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення АТ «Укрексімбанк». Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 3 серпня 2024 року по 31 жовтня 2024 року включно у розмірі 203 642,24грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 30 000грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь держави судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 3 504,60грн та за вимогу немайнового характеру у розмірі 3028грн.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення АТ «Укрексімбанк».

У поданій апеляційній скарзі представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвокат Тищенко А.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, здійснити розподіл судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Під час апеляційного розгляду представник АТ «Державний експортно-імпортний банк» - адвокат Тищенко А.В. та ОСОБА_1 звернулися до апеляційного суду із спільною заявою про затвердження мирової угоди.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України в апеляційному суді сторони мають право укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Частиною 1 ст. 207 ЦПК України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Колегія суддів, вивчивши умови мирової угоди, вважає, що вона укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, стосується прав та обов`язків сторін, умови мирової угоди не суперечать закону та не порушують права інших осіб, представник АТ «Державний експортно-імпортний банк» - адвокат Тищенко А.В. не обмежений вчиняти дії по укладенню мирової угоди згідно відмітки у ордері серії АА № 1529219, виданого 14 січня 2025 року, та довіреності, виданої 20 травня 2025 року в.о.

голови правлення банку.

Сторонам роз`яснені наслідки укладення мирової угоди та закриття провадження у справі.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦПК України, якщо мирова угода сторін відповідає вимогам статей 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе затвердити мирову угоду, укладену між сторонами.

Крім цього у поданій заяві сторони просять вирішити питання про повернення відповідачу АТ «Державний експортно-імпортний банк» 50 відсотків сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Керуючись статтями 207, ч. 1 п. 5 ст. 255, 373, 374, 381 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

спільну заяву представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» - адвоката Тищенка Андрія Васильовича та ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди задовольнити.

Затвердити мирову угоду, укладену 8 липня 2025 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк» у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за умовами якої:

1. Позивач підтверджує врегулювання спору, який є предметом розгляду в межах справи, та заявляє про відсутність будь-яких претензій до відповідача, пов`язаних із позовними вимогами про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та грошової компенсації, пов`язаної зі звільненням.

2. Після затвердження судом мирової угоди та закриття провадження у справі, відповідач зобов`язується здійснити на користь позивача грошову виплату безготівковим переказом на поточний рахунок позивача, реквізити якого визначені в мировій угоді, в розмірі 647 340,22грн (до вирахування податків і зборів, передбачених законодавством України), пов`язаної із заявленими позивачем позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та грошової компенсації, пов`язаної зі звільненням (виплата).

3. Відповідач зобов`язується здійснити переказ коштів протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати, коли повний текст судового рішення про затвердження мирової угоди стане доступним відповідачу в будь-який спосіб, передбачений процесуальним законодавством України.

4. Сторони дійшли згоди, що після затвердження судом мирової угоди, трудові правовідносини між сторонами вважатимуться припиненими у визначеному чинним законодавством України порядку, шляхом скасування наказу «Про поновлення на роботі» від 1 січня 2025 року № 1-к.

5. Відповідач зобов`язується провести остаточний розрахунок із позивачем відповідно до вимог статей 47 та 116 Кодексу законів України про працю за період фактичного перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, а саме: з 1 січня

2025 року (дати поновлення позивача на роботі на підставі наказу про поновлення) до дати набрання чинності наказу про скасування наказу про поновлення. Виплата та платіж, передбачений цим пунктом мирової угоди, охоплюють всі можливі вимоги позивача, пов`язані з трудовими відносинами між сторонами, врегулюванням спору, що виник з них, такі вимоги позивача інакшому тлумаченню, ніж це визначено у цій мировій угоді, не підлягають.

6. Сторони погоджуються з тим, що виплата підлягає оподаткуванню та вирахуванню зборів, у визначеному чинним законодавством порядку.

7. Сторони погоджуються з тим, що з дати перерахування відповідачем позивачу виплати згідно з п. 2 мирової угоди, спір у цій справі між сторонами вважається повністю та остаточно врегульованим без будь-яких взаємних претензій стосовно предмету спору.

8. Сторони дійшли згоди, що всі витрати, понесені сторонами при розгляді справи (судові збори, витрати на правничу допомогу), покладаються на сторону, яка понесла такі витрати.

9. Наслідки укладення і виконання мирової угоди, а також зміст статей 207, 255-256 ЦПК України, сторонам відомі та зрозумілі в повному обсязі.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 грудня 2024 року визнати нечинним.

Провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди закрити.

Повернути Акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк», , 50 відсотків сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору у сумі 4 899грн 45 коп., згідно платіжної інструкції № 410573 від 15 січня 2025 року на розрахунковий рахунок UA0026010, отримувач коштів ГУК у м.Києві/Соломян.р-н/22030101, ідентифікаційний код отримувача 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код установи банку 899998, по справі № 372/4749/24.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 18 липня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук