Провадження №2/522/2358/25
УХВАЛА

14 липня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про відвід судді,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Засідання по справі призначено на 14 липня 2025 року.

У судове засідання, призначене на 14 липня 2025 року з`явився позивач та його представник, представник відповідача.

У судовому засіданні, призначеному на 14 липня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Костинюк Юрій Дмитрович звернувся із заявою, у якій просив відвести суддю Приморського районного суду м. Одеси Косіцину В.В. від розгляду справи №522/15962/24-Е. Заява мотивована тим, що головуюча суддя має упереджене ставлення до сторони відповідача. На підтвердження зазначеного заявник посилається на те, що 02 червня 2025 року до ЕС була подана заява про долучення його до електронного кабінету справи як представника відповідача. Зазначена дія була вчинена лише 16 червня 2025 року в період дії його відпустки. Також було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою та лікарняним. Наголосив на тому, що процесуальна дія у вигляді закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суді значно звужує права відповідача. Посилається на те, що у судовому засіданні було подане заперечення щодо дій головуючого, оскільки, суддя не надала часу на підготовку заяви про відвід. Вказує на те, що у ЄСІТС відсутні матеріали електронної справи, а тому, вважає, що дії суду є упередженими щодо них.

Згідно з частиною першою статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Верховний Суд в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, суд повинен брати до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Заявляючи відвід головуючому, заявник посилається на неупереджене ставлення з боку судді до сторони відповідача.

Зокрема, зазначив, що він просив відкласти розгляд справи оскільки перебував у відпустці, проте, суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду.

Проте, у підготовчому засіданні, призначеному на 02 червня 2025 року судом було погоджено дату наступного підготовчого засідання під фіксацію із представником позивача та представником відповідача та призначено підготовче засідання у справі на 16 червня 2025 року.

Про те, що представник відповідача адвокат Костинюк Юрій Дмитрович перебуватиме у цей час у відпустці у підготовчому засіданні не повідомляв.

13 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника відповідача адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про відкладення розгляду справи, у якому заявник просив відкласти підготовчий розгляд справи на іншу дату.

Оскільки у попередньому підготовчому засіданні, яке відбулося 2 червня 2025 року судом було узгоджено 2 дати наступних судових засідань, будь-яких заперечень щодо наступної дати в учасників справи не було, повідомлень про подальшу щорічну відпустку від ОСОБА_3 при узгодженні не надходило, суд ухвалою від 16 червня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання представник відповідача про відкладення розгляду справи, закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду.

Тобто, заявлення відводу з причин відмови у відкладенні розгляду справи та закриття підготовчого провадження свідчить виключно про незгоду представника відповідача із процесуальним рішенням, а не про неупереджене ставлення головуючого до сторони відповідача.

Ще однією з підстав для заявлення відводу була відмова у задоволенні заяви про відводу. З приводу цього, представник відповідача зазначив, що у судовому засіданні було заявлено про те, що представник має наміри заявити відвід головуючому. Вказує, що суд спочатку поставив питання про те, чи потрібен йому час на підготовку заяви про відвід, а пізніше відмовив у задоволенні заяви, не давши часу на підготовку такої заяви, у зв`язку з чим було подано заперечення щодо дій головуючого.

Знову ж таки, зазначені дії представника відповідача свідчать виключно про незгоду із процесуальним рішенням судді.

В якості обґрунтування підстав для відводу представник відповідача зазначає про відсутність справи в електронному вигляді, що унеможливлює сторону відповідача ознайомитися з матеріалами справи та подати відзив.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Надано позивачеві 15-ти денний строк для подання відзиву.

При цьому, оскільки позов з додатками направлявся до суду через підсистему електронний суд, до нього додано докази направлення позову з додатками відповідачці.

Після відкриття провадження представництво інтересів ОСОБА_1 здійснював адвокат Будилко Едуард Дмитрович. Так, 10 грудня 2024 року до суду надійшло клопотання адвоката Будилко Едуарда Дмитрович, який представляв інтереси ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи. На заяві стоїть відмітка про те, що представник відповідачки ознайомився з матеріалами справи 11 грудня 2024 року.

Представник відповідачки був присутній у підготовчому засіданні по справі, що призначене на 24 лютого 2025 року.

25 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , у якій вона повідомила про розірвання договору про надання правової допомоги з ОСОБА_4 .

Проте, у період з 10 грудня 2024 року, тобто, з моменту ознайомлення представником відповідача з матеріалами справи до моменту припинення повноважень представника, тобто, до 25.04.2025 року відповідачем або його представником відзив не подавався.

ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про вступ у справі як представник ОСОБА_1 02 червня 2025 року.

Також, ОСОБА_3 особисто був присутній у підготовчому засіданні, призначеному на 02 червня 2025 року. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи задля ознайомлення з матеріалами справи. Проте, ні до судового засідання, ні відразу після його завершення адвокат Костинюк Юрій Дмитрович не вжив належних заходів задля ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою (пункт 2 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Тобто, наявність у осіб, які беруть участь у цивільному процесі, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи не можуть бути підставою згідно із ст.ст.36 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі, у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

За таких обставин, наведені у заяві представника ОСОБА_1 адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про відвід судді обставини, у зв`язку з наявністю яких заявник просив відвести головуючого суддю по справі свідчать виключно про незгоду заявника процесуальними рішеннями головуючого, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 ЦПК України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу, тому, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді.

Відповідно до ч.5 ст.259 ЦПК України, ухвали, постановлені судом без оформлення окремого документа, зазначаються у протоколі судового засідання. Суд може оформити такі ухвали окремим документом після закінчення судового засідання.

Зазначена ухвала оформлена окремим документом 17.07.2025 року після закінчення судового засідання по справі, що відбулося 14 липня 2025 року.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 14,36,39,40 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про відвід судді відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи.

Ухвала оформлена окремим документом 18 липня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.