Справа № 204/2494/25
Провадження № 2/201/2784/2025

РІШЕННЯ
16 липня 2025 року місто Дніпро
Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Демидова С.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди заподіяного внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди,-
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
14 квітня 2025 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за підсудністю з Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди заподіяного внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на користь позивача 197 793,98 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДПТ та 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДПТ, також судові витрати.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 21 листопада 2024 року у Дніпрі на пр. Слобожанському сталась дорожньо - транспортна пригода за участі водія ОСОБА_2 , який керуючи автобусом «МАН А21» державний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечну дистанцію та швидкість у наслідок чого допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем «Фольцваген» д/н НОМЕР_2 .
Вказані обставини встановленні, та об`єктивно підтверджуються постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2025 року, якою встановлена вина водія ОСОБА_2 у скоєному ДТП.
Долученою до позову схемою ДТП, яка була складена працівниками поліції на місці події, підтверджується, що автобус «МАН А21» державний номер НОМЕР_3 , яким керував вищезазначений водій, належить на праві власності ТОВ «Автотранссервіс».
Разом із цим, копією страхового полісу № 220965055 підтверджується, що цивільно-правова відповідальність власника автобуса «МАН А21» державний номер НОМЕР_1 , застрахована страховою компанією ПрАТ «СК «Євроінс» (страхова сума 160 000 грн., франшиза 3200 грн.).
За заявою позивача, страхова компанія 26 лютого 2025 року сплатила страхове відшкодування у розмірі 156 800 гривень, що встановлює максимальний ліміт (страхову суму) за полісом № 220965055 за вирахуванням встановленого полісу франшизи 3200 грн
Також, позивач мав додаткові витрати в сумі 2000 гривень за послуги СТО, які полягали в розборці та дефектуванні пошкодженого ТЗ для проведення його огляду оцінювачем.
Отже, невідшкодований залишок спричиненої матеріальної шкоди, який у порядку ст. 22, 1192, 1194, 1187, 1174 ЦК України не відшкодований страховиком та покладається на відповідача становить: 352 593,98 гривень + 2000 гривень - 156 800 гривень = 197 793, 98 грн.
Враховуючи викладене позивач вважає, що емоційний дискомфорт викликається значним пошкодженням транспортного засобу, відсутність з боку винної особи відповідного наміру виправити негативні наслідки та компенсувати спричинені ними збитки, необхідність змінювати звичайний уклад життя задля відновлення свого порушеного права, звернутися до суду для відновлення свого порушеного права, позивач вважає, що розмір моральної шкоди, який має бути стягнутий з відповідача становить 5000 гривень.
Не погодившись з позовними вимогами 30 квітня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Обов`язок встановлення розміру та характеру збитків, завданих пошкодженому ТЗ, покладено саме на страховика цивільно-правової відповідальності власника наземного ТЗ, а не на будь-яку іншу установу, організацію чи фізичну особу підприємця.
Потерпілий має право на самостійне обрання аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди лише у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Приймаючи до уваги, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у встановлені Законом строки направив свого представника для визначення розміру збитків, провела огляд пошкодженого транспортного засобу, склала Протокол технічного огляду транспортного засобу, в подальшому склала розрахунок завданої шкоди та здійснила виплату страхового відшкодування, а тому, позивач не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди, оскільки законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку.
Також в позовній заяві позивач зазначає, що джерело підвищеної небезпеки автобус «МАН А21» державний номер НОМЕР_1 , яким керував зазначений вище водій, належить на праві власності ТОВ «Автотранссервіс».
Отже, відповідальність ТОВ «Автотранссервіс» настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цими особами, по-перше, в трудових відносинах, а, по-друге, шкода, заподіяна нею у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.
13 листопада 2019 року на підставі наказу № 597-К ОСОБА_2 було прийнято на посаду водія автотранспортного засобу (пасажирські перевезення) з 14 листопада 2019 року з оплатою посадового окладу згідно зі штатним розкладом.
30 січня 2025 року на підставі наказу № 22/к/тр від 30 січня 2025 року ОСОБА_2 було звільнено з займаною посади за власним бажанням на підставі заяви.
Згідно п.п.12 п.147 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. N 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 р. N 1184), водій автобуса зобов`язаний пройти перед виїздом на маршрут медичний огляд, забезпечити перевірку технічного стану і комплектності транспортного засобу.
Тобто, водії ТОВ «Автотранссервіс» перед та після рейсу зобов`язані пройти медичний огляд. У зв`язку з цим, 21 листопада 2024 року ОСОБА_2 не проходив перед виїздом на маршрут передрейсовий медичний огляд.
ОСОБА_2 не проходив перед виїздом на маршрут перевірку технічного стану і комплектності транспортного засобу, що підтверджується копією журналу механіка. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за листопад 2024 року вбачається, що 21 листопада 2024 року ОСОБА_2 не відпрацював. Отже, водій ОСОБА_2 станом на 21 листопада 2024 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автотранссервіс», але під час скоєння ДТП не знаходився при виконанні трудових обов`язків.
Таким чином, ТОВ «Автотранссервіс» не повинен нести відповідальність за шкоду, завдану 21 листопада 2024 року ОСОБА_2 , оскільки шкода, заподіяна ним не під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.
05 травня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідно до п. 34.4. ст. Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.
Із змісту п. 34.4 ст. 34 Закону вбачається, що замовляти проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу дозволяється, як потерпілому так і страховику. Обов`язок страховика, передбачений п. 34.2 ст. 34 Закону спрямований лише на звільнення потерпілого від додаткових витрат, про що свідчить п. 34.3 ст. 34 Закону.
Отже, названими вище положеннями Закону, передбачений певний регламент дій страховика та взаємодія із власником пошкодженого майна, після отримання повідомлення про ДТП, і не містить в собі будь-яку заборону на залучення відповідних спеціалістів для визначення розміру спричиненого збитку.
Матеріалами справи підтверджується, що водій, який скоїв ДТП станом на день спричинення збитку перебував у трудових відносинах із відповідачем, за ним був закріплений відповідним наказом транспортний засіб автобус «МАН А21» державний номер НОМЕР_1 , що належить відповідачу по справі.
Оскільки ДТП мало місце у робочий час (11-00 год.) у четвер, під керуванням особи, яка перебувала у трудових відносинах із юридичною особою, а також за відсутності доказів того, що вказаний ТЗ вибув із володіння відповідача протиправно, саме на ТОВ «Автотранссервіс» покладається обов`язок відшкодувати спричинений збиток позивачу.
Посилання на те, що відсутність підписів водія ОСОБА_2 в журналах медичного огляду водіїв та технічного огляду ТЗ за 21листопада 2024 р., звільняє відповідача від відповідальності є безпідставні, оскільки виконання (або не виконання) належним чином працівником товариства своїх зобов`язань згідно до вимог трудового законодавства не можуть бути підставою, що виключає відповідальність юридичної особи за приписами ст. 1172 ЦК України.
30 квітня 2025 року за допомогою системи «Електронний Суд» подано відзив на позовну заяву з яким додано копію наказу № 25/к/тр від 26 грудня 2022 року, згідно якої вбачається, що за водієм ОСОБА_2 закріплений інший транспортний засіб, а саме: НОМЕР_5 .
Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за листопад 2024 року вбачається, що 21 листопада 2024 року в день ДТП ОСОБА_2 не працював в результаті чого відсутній маршрутний лист та відповідної відмітки медичної сестри про допуск на маршрут.
Отже, водій ОСОБА_2 станом на 21 листопада 2024 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автотранссервіс», але під час скоєння ДТП не знаходився при виконанні трудових обов`язків.
Більш того, транспортний засіб «МАН», державний номер НОМЕР_1 , який був причетний до ДТП, яке сталося 21 листопада 2024 року, взагалі не проходив перевірку технічного стану і комплектності транспортного засобу та водій не проходив передрейсовий медичний огляд, тобто не виїжджав на маршрут.
11 червня 2025 року та 13 червня 2025 року представником позивача надано додаткові пояснення по справі.
20 червня 2025 року представником відповідача надано додаткові пояснення по справі.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 березня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська. (а.с.34).
Суддею 07 березня 2025 року надіслано запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та отримано відповідь про місце реєстрації юридичної адреси відповідача. (а.с.35-36).
Ухвалою від 07 березня 2025 року справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська. (а.с.37).
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 14 квітня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Демидовій С.О. (а.с.47).
Ухвалою судді від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди заподіяного внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди та витребувано докази. (а.с.48-49).
Ухвалою судді від 07 травня 2025 року клопотання представника відповідача про витребування доказів було задоволено (а.с.93-94).
На виконання ухвали від ПрАТ «СК «Євроніс Україна» надійшли витребувані документи (а.с.108).
У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.
Фактичні обставини встановленні судом
21 листопада 2024 року у Дніпрі на пр. Слобожанському сталась дорожньо - транспортна пригода за участі водія ОСОБА_2 , який керуючи автобусом «МАН А21» державний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечну дистанцію та швидкість у наслідок чого допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем «Volkswagen Tiguan» д/н НОМЕР_2 .
Вказані обставини встановленні, та об`єктивно підтверджуються постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2025 року, якою встановлена вина водія ОСОБА_2 у скоєному ДТП. (а.с.8-9).
Долученою до позову схемою ДТП, яка була складена працівниками поліції на місці події, встановлено, що автобус «МАН А21» державний номер НОМЕР_1 , яким керував вищезазначений водій, належить на праві власності ТОВ «Автотранссервіс». (а.с.11).
Копією страхового полісу № 220965055 підтверджується, що цивільно-правова відповідальність власника автобуса «МАН А21» державний номер НОМЕР_1 , застрахована страховою компанією ПрАТ «СК «Євроінс» (страхова сума 160 000 грн., франшиза 3200 грн.). (а.с.12)
За заявою позивача, страхова компанія 26 лютого 2025 року сплатила страхове відшкодування у розмірі 156 800 гривень, що встановлює максимальний ліміт (страхову суму) за полісом № 220965055 за вирахуванням встановленого полісу франшизи 3200 грн. (а.с.12 зворотна сторона)
Також, позивач мав додаткові витрати в сумі 2000 гривень за послуги СТО, які полягали в розборці та дефектуванні пошкодженого ТЗ для проведення його огляду оцінювачем. (а.с.27-28).
Отже, невідшкодований залишок спричиненої матеріальної шкоди становить: 352 593,98 гривень + 2000 гривень - 156 800 гривень = 197 793, 98 грн.
Відповідачем до матеріалів справи долучено копію журналу щозмінного передрейсових та післярейсових медичних оглядів водіїв, з якого неможливо встановити за який проміжок часу здійснювався огляд та/або в який саме день (а.с.61-63). Крім того суд звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи журнал містить 50 сторінок, а до суду надано лише одну сторінку.
Відповідачем до матеріалів справи долучено копію журналу реєстрації операцій перевірки технічного стану КТЗ контрольно-пропускним пунктом, відповідно до якого в журналі відсутні відомості про автобус «МАН А21» державний номер НОМЕР_1 за 21 листопада 2024 року. (а.с.64-68).
Наказом від 13 листопада 2019 року №597-К ТОВ «Автотранссервіс» прийнято ОСОБА_2 на посаду водія. (а.с.75).
Наказом від 26 грудня 2022 року №25/к/тр ТОВ «Автотранссервіс» закріплено ОСОБА_2 за автотранспортним засобом NEOPLAN д.н.з. НОМЕР_5 . (а.с.69).
Відповідачем надано також табель обліку використання робочого часу за листопад 2024 року, в якому містяться позначки, проте з них не зрозуміло, що вони означають та за який період виставлені. (а.с.72-73).
Наказом від 30 січня 2025 року №22/-К/т2 ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням. (а.с.74).
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно частини 1 та 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 29 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, відповідно до ст. 1187 ЦК України.
Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Матеріалами справи підтверджується, що автобус «МАН А21» державний номер НОМЕР_1 належить саме відповідачу, а саме даний факт підтверджується схемою ДТП складеною співробітниками поліції та страховим полісом, крім того даний факт не спростовується і самим відповідачем.
Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2025 року, встановлена вина водія ОСОБА_2 у скоєному ДТП. (а.с.8-9).
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винність відповідача у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.
Відповідачем в якості заперечень на позовні вимоги було надано декілька аргументів для відмови у позовних вимогах.
Перший аргумент відповідача, стверджував що в день ДТП ОСОБА_2 не працював, а отже відповідач не перебував з вказаним водієм на час ДТП в трудових відносинах.
Вказаний аргумент обґрунтовувався тим, що водії ТОВ «Автотранссервіс» перед та після рейсу зобов`язані пройти медичний огляд. У зв`язку з цим, 21 листопада 2024 року ОСОБА_2 не проходив перед виїздом на маршрут передрейсовий медичний огляд.
ОСОБА_2 не проходив перед виїздом на маршрут перевірку технічного стану і комплектності транспортного засобу, що підтверджується копією журналу механіка. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за листопад 2024 року вбачається, що 21 листопада 2024 року ОСОБА_2 не відпрацював. Отже, водій ОСОБА_2 станом на 21 листопада 2024 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автотранссервіс», але під час скоєння ДТП не знаходився при виконанні трудових обов`язків.
З огляду на вказане, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Наказом від 13 листопада 2019 року №597-К дійсно підтверджується, що водій ОСОБА_2 дійсно був працівником ТОВ «Автотранссервіс» на момент ДТП, а саме 21 листопада 2024 року.
Своїми твердженням у відзиві, відповідачем не заперечується виїзд на маршрут ОСОБА_2 без підписів у відповідних журналах, а саме без медичного та технічного огляду, відповідач зазначає: «У зв`язку з цим, 21.11.2024 року ОСОБА_2 не проходив перед виїздом на маршрут передрейсовий медичний огляд.», « ОСОБА_2 не проходив перед виїздом на маршрут перевірку технічного стану і комплектності транспортного засобу».
Суд не бере до уваги твердження відповідача, де останній зазначає, що відповідно до табелю обліку використання робочого часу за листопад 2024 року вбачається, що 21 листопада 2024 року ОСОБА_2 не відпрацював, оскільки дослідивши зазначений табель, судом встановлено, що в табелі містяться позначки, проте з них не зрозуміло, що вони означають та за який період виставлені, а отже неможливо встановити чи був відсутній ОСОБА_2 на робочому місці в день ДТП.
Крім того, суд звертає увагу, на те що, не дотримання процедури виїзду на маршрут (без проведення необхідних оглядів), не може свідчити про відсутність трудових відносин між відповідачем та водієм, даний факт може свідчити лише про порушення Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. N 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 р. N 1184) та є безпосередньою відповідальністю відповідача.
З огляду на вказане, суд не бере до уваги вищезазначене твердження відповідача.
Другим аргументом відповідача було те, що позивач не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта.
Даний аргумент обґрунтовувався тим, що потерпілий має право на самостійне обрання аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди ЛИШЕ у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
З огляду на вказане, суд зауважує, що відповідно до п. 34.1. ст. Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Тобто даним пунктом Закону встановлено термін для страховика, в який останній має здійснити огляд пошкодженого майна.
Пунктом 34.3. ст. Закону, на який посилався відповідач, визначено якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
З даного пункту закону вбачається, що у разі неявки страховика, потерпілий має право самостійно звернутись до експерта для визначення розміру шкоди, проте суд звертає увагу, що в даному пункті відсутнє умова, що потерпілий має право на звернення до експерте ЛИШЕ у разі неявки страховика, як було вказано відповідачем.
Право на самостійне звернення потерпілого до експерта, також закріплено у п. 34.4. Закону, де вказано, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.
Обов`язок страховика, передбачений п. 34.2 ст. 34 Закону спрямований лише на звільнення потерпілого від додаткових витрат, про що свідчить п. 34.3 ст. 34 Закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
З огляду на зазначене суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що у позивача були відсутні підстави для самостійного визначення шкоди, адже чинним законом замовляти проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку не забороняється.
Також відповідач посилався на те, що у Звіті № НОМЕР_6 не зазначено, що оцінювач обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий звіт та те, що звіт підготовлено для подання до суду.
В свою ж чергу, Звіт № НОМЕР_6 та огляд пошкодженого транспортного засобу здійснював ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи. (а.с.13,16).
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.
Відповідно до п. 5.5 Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах;
б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання;
в) установити пробіг за одометром;
г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ;
ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Згідно із п. 8.1, 8.5 указаної Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливе лише експертом (а не оцінювачем, як зроблено Страховиком), який складає висновок, і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), крім цього зазначено, що з метою дотримання п. 5.5 Методики оцінювач зобов`язаний установити характер і обсяги пошкоджень на момент особистого огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
"44. Відповідно до пункту 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2/2092 враховуючи зміни від 24 травня 2022 № 2060/5/496, калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду колісного транспортного засобу.
45. Оскільки звіт № 4088/07/14-2 складений без огляду автомобіля «Opel Astra» та без урахування вартості залишків останнього, суди першої й апеляційної інстанцій обґрунтовано не взяли цей звіт до уваги".
З огляду на вищезазначене, суд вважає що Звіт № НОМЕР_6 виконаний ФОП ОСОБА_3 є належним доказом майнової шкоди, а твердження відповідача є безпідставними та необґрунтованими.
Оскільки вина ОСОБА_2 щодо пошкодження транспортного засобу, який належить на праві власності позивачеві (а.с.10) підтверджується постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, трудові відносини водія та відповідача підтверджуються матеріалами справи, а сума належного страхового відшкодування виплаченого страховою компанією у розмірі 156 800 грн. не в повній мірі покриває понесені матеріальні збитки, то, саме з відповідача підлягає стягненню різниця між вартістю матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_2 352 593,98 гривень (матеріальна шкода - 156 800 гривень (виплачене страхове відшкодування) + 2000 грн. (витрати за послуги СТО, які полягали в розборці та дефектуванні пошкодженого ТЗ для проведення його огляду оцінювачем а.с.28) = 197 793, 98 грн.
Крім того, враховуючи підтверджені та достовірні витрати позивача на оплату послуг експерта у розмірі 4 500 грн. саме з відповідача стягується відшкодування даних витрат відповідно до ст. 29 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З огляду на вказане вище, суд вважає позовні вимоги в даній частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазнав моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях, внаслідок пошкодження його майна, і виходячи із засад розумності і справедливості позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди відповідачем становить 5 000 грн.
У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Отже, під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
При цьому, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Зі змісту позовної заяви слідує, що завдання позивачу моральної шкоди обґрунтовується посиланням на душевні страждання, внаслідок пошкодження його майна, однак самі по собі дії відповідача, та пошкодження майна, не свідчить про факт завдання позивачу моральної шкоди.
Суд звертає увагу, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не долучено до справи жодних доказів, які б підтверджували моральні страждання відповідача.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
З огляду на вищезазначене, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували на завдання йому фізичних чи душевних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В матеріалах справи відсутні належні докази щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав, тяжкості вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я тощо.
З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем, в порушення статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, не доведено завдання йому моральної шкоди з боку відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в даній частині.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає за можливе стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 1624 грн.
Крім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 16 700 грн., яку підтверджують договором про надання правничої допомоги №25/11/24-1 від 25 листопада 2024 року (а.с.28-29), додатком до договору про надання правничої допомоги (а.с.29), платіжною інструкцією від 27 листопада 2024 року. (а.с.30).
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
За змістом норм ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи. Сам факт надання правової допомоги адвокатом та отримання її клієнтом підтверджується вищезазначеними документами. Тому, суд вважає, що позивач належними доказами довів понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката, тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідача.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного та керуючись ст. 13, 76-78, 81, 141, 263 265, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди заподіяного внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» , м. Дніпро, Лоцманський узвіз, буд. 8;

Третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя С.О. Демидова