ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року

м. Київ

справа № 753/13826/23

провадження № 61-14939св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Покутнім Олександром Миколайовичем, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року у складі судді Шаповалової К. В. та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 28 березня 1981 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 80. Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року у справі № 2-4744/11 шлюб між ними було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Вказувала, що не була обізнана про існування заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року у справі № 2-4744/11 про розірвання шлюбу, вважала себе офіційною дружиною ОСОБА_3 , вела з ним спільне господарство до його смерті за адресою фактичного місця проживання.

Позивачка зазначала, що про факт розірвання шлюбу дізналася лише під час оформлення спадщини після смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 . З`ясувалося, що у 2013 році ОСОБА_3 нібито уклав шлюб із ОСОБА_2 . При цьому державна реєстрація розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 в органах державної реєстрації актів цивільного стану не здійснювалася, актовий запис про шлюб залишався чинним.

Посилалася на те, що заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року у справі № 2-4744/11набрало законної сили лише 14 червня 2022 року, тобто вже після смерті ОСОБА_3 . Відтак, станом на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично шлюб розірваний не був.

Позивачка вважала, що наведені обставини є підставою для визнання припиненим шлюбу, який було укладено 28 березня 1981 року між нею та ОСОБА_3 унаслідок смерті останнього, а також є підставою для визнання недійсним шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 та відповідачкою, оскільки він укладений під час перебування ОСОБА_3 в іншому зареєстрованому шлюбі.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати припиненим шлюб, зареєстрований 28 березня 1981 року між нею та ОСОБА_3 внаслідок смерті ОСОБА_3 ;

- визнати недійсним шлюб, зареєстрований 01 червня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 22 лютого 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року від 15 жовтня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачка не довела належними і допустимими доказами, що шлюб між нею та ОСОБА_3 припинився саме у зв`язку зі смертю останнього.

Районний суд урахував, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, а був зареєстрований 01 червня 2013 року з дотриманням принципу одношлюбності, після набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що встановлено преюдиційним судовими рішеннями у справі № 554/6515/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, у задоволенні якого було відмовлено (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Суди вважали, що, звертаючись до суду з позовом про визнання шлюбу припиненим, позивачка фактично намагалася, щоб інший суд надав свою оцінку обставинам ухвалення судових рішень про розірвання шлюбу, внесення актового запису до відповідного реєстру, часу внесення запису, яким вже була надана правова оцінка судом у справі № 554/6515/21 та ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, яке набрало законної сили, не було скасовано у встановленому законом порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Покутній О. М., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.

У грудні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2025 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Покутнім О. М., мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, не врахували, що заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року у справі № 2-4744/11 про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 після численних переглядів судом вищої інстанції набрало законної сили лише 14 червня 2022 року, тобто вже після смерті останнього.

На думку заявника, оскільки ОСОБА_3 помер до набрання законної сили судовим рішенням про розірвання з нею шлюбу, а державної реєстрації розірвання шлюбу на момент його смерті проведено не було, як це передбачено вказаний шлюб слід вважати не розірваним на підставі судового рішення, а припиненим внаслідок смерті одного із подружжя.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень представник ОСОБА_1 - адвокат Покутній О. М. вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У грудні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кукарека К. С. подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено обставини справи та ухвалено судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, натомість касаційна скарга є необґрунтованою й не підлягає задоволенню.

Доводи особи, яка подала додаткові пояснення у справі

У березні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кукарека К. С. подала до Верховного Суду додаткові пояснення у справі.

Ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 41-43 постанови від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), у пунктах 20-22 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22), колегія суддів залишає без розгляду подані представником ОСОБА_2 - адвокатом Кукарекою К. С. додаткові пояснення у справі, оскільки вони по суті є штучним поданням додаткового відзиву на касаційну скаргу поза межами визначеного процесуального строку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 28 березня 1981 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим 28 березня 1981 року (том 1, а. с. 7).

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року у справі № 2-4744/11 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 28 березня 1981 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 80, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище ОСОБА_1 не відновлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (том 1, а. с. 8).

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 01 червня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 432 (том 1, а. с. 88).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 14 грудня 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (том 1, а. с. 92).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2021 року у справі № 2-4744/11 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу закрито (том 1, а. с. 12-13).

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (касаційне провадження № 61-8159сво21) (том 1, а. с. 14-16).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 червня 2022 року у справі № 2-4744/11 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року - без змін (том 1, а. с. 17-20).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2022 року у справі № 554/6515/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання шлюбу недійсним, анулювання актового запису відмовлено (том 1, а. с. 120-127).

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року у справі № 2-4774/11 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є чинним, у встановленому законом порядку не скасовано, а державна реєстрація шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проведена з дотриманням чинного законодавства та принципу одношлюбності.

Під час розгляду справи № 554/6515/21 судом першої інстанції установлено, що: в архіві Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться актовий запис про шлюб від 01 червня 2013 року № 432, складений Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , де у графі «Для відміток» зазначена інформація про документ нареченого, що підтверджує припинення попереднього шлюбу, а саме «рішення про розірвання шлюбу Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року, справа № 2-4774/11», що відповідає вимогам статті 116 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Державна реєстрація шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проведена з дотриманням чинного законодавства та принципом одношлюбності».

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 554/6515/21 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2022 року в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Покутнім О. М., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

У частині першій статті 1 СК України визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).

Відповідно до статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Якщо один із подружжя помер до набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, вважається, що шлюб припинився внаслідок його смерті.

Згідно із частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина третя статті 115 СК України).

Відповідно до статті 116 СК України після розірвання шлюбу та одержання свідоцтва про розірвання шлюбу або рішення суду, яке набрало законної сили, особа має право на повторний шлюб.

Пунктом 5 глави 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, передбачено, що особи, які раніше перебували в шлюбі, можуть зареєструвати повторний шлюб за умови пред`явлення документів, що підтверджують припинення попереднього шлюбу або визнання шлюбу недійсним (свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, про визнання шлюбу недійсним, яке набрало законної сили, свідоцтво про смерть одного з подружжя, висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про анулювання актового запису про шлюб, який є недійсним, тощо).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дослідивши надані сторонами докази, їх доводи, надавши їм відповідну правову оцінку в сукупності, зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненим шлюбу, який зареєстрований 28 березня 1981 року між нею та ОСОБА_3 внаслідок смерті останнього, оскільки за результатом розгляду справи № 554/6515/21 судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , був зареєстрований 01 червня 2013 року з дотриманням принципу одношлюбності, після набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання припиненим шлюбу, зареєстрованого 28 березня 1981 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 саме у зв`язку зі смертю останнього, оскільки судовими рішеннями у справі № 2-4774/11 встановлено, що заочне рішення суду першої інстанції, ухвалене в 2011 році про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було чинним протягом десяти років і до смерті останнього.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували преюдиційні обставини, встановлені у справі № 554/6515/21 та те, що заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 рокуу справі № 2-4774/11 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є чинним, у встановленому законом порядку не скасовано.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, у тому числі, обставин, встановлених судовим рішеннями у справах № 2-4774/11 та № 554/6515/21, які згідно з положеннями частини четвертої статті 82 ЦПК України, є преюдиційними.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки в задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Покутнім Олександром Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець