Провадження № 22-ц/802/853/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Грибан Ж. В. звернулася до суду із зазначеним позовом та у своїх вимогах просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2018 року у цивільній справі № 161/8196/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2025 року провадження у цій справі зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України (далі ЗСУ) або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати як незаконну і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені зокрема в п. 13 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (зупинення провадження у справі), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, ця справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 17 липня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2024 року ОСОБА_1 подала до суду позов про зміну способу стягнення аліментів.

У лютому 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі. Клопотання мотивував тим, що відповідач ОСОБА_2 з 18 липня 2022 року перебуває на військовій службі у військовій частини (далі в/ч) НОМЕР_1 , а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України наявні підстави для зупинення провадження у цій справі до припинення перебування відповідача у складі ЗСУ, тобто до закінчення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі. На підтвердження зазначеної обставини відповідач приєднав до клопотання копію довідки форми 5 № 685/301/пс (а.с.28).

27 березня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 повторно подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі з аналогічних у раніше поданому клопотанні підстав. До клопотання приєднав копію довідки в/ч НОМЕР_2 № 2553/800 від 07 березня 2025 року, згідно з якою відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з 07 червня 2022 року за мобілізацією у в/ч НОМЕР_2 з 03 березня 2025 року і по даний час (а.с.37).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2025 року відповідача зобов`язано надати суду докази того, що військова частина, в якій він проходить службу, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користуватися професійною правничою допомогою під час судового провадження, наявність можливості самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог (або ж відсутність такої можливості).

12 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 на виконання ухвали суду подав заяву, в якій просив задовольнити подане ним клопотання про зупинення провадження у справі та до заяви приєднав витяг із наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 100 від 10 квітня 2025 року.

Судом першої інстанції із зазначеного витягу з наказу встановлено, що старший солдат ОСОБА_2 , зовнішній пілот (оператор) безпілотних літальних апаратів відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_2 , відряджений до в/ч НОМЕР_3 Служби безпеки України, Запорізької області, з 11 квітня 2025 року до окремого розпорядження для виконання бойових (спеціальних) завдань. Підстави: бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_3 Служби безпеки України від 12 грудня 2024 року №58/49/БР, бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 від 10 квітня 2025 року № 66/ДСК, рапорт лейтенанта ОСОБА_5 , посвідчення про відрядження від 10 квітня 2025 року № 433 (а.с.49).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Стаття 65 Конституції України встановлює, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» ЗСУ - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб та оголошено проведення загальної мобілізації.

Надалі Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», продовжувалися строки дії воєнного стану в Україні та який діє і на даний час.

Верховний Суд чітко сформулював позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення, зокрема, у судових рішеннях Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29 серпня 2022 року у справі № 461/5209/19, від 21 грудня 2022 року у справі № 456/2541/19.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі №557/1226/23 викладено правовий висновок, згідно з яким, вирішуючи питання про зупинення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України провадження у справі щодо аліментів на утримання дитини через перебування відповідача у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, переведених на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, чи є належні докази того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користувався відповідач правничою допомогою під час судового провадження, чи мав можливість самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог. Не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі щодо аліментів на утримання дитини, зокрема, про зміну способу стягнення та їхнього розміру, хоч і відповідатиме певним інтересам того відповідача, який перебуває у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може шкодити захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні з боку такого відповідача.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції зупиняючи провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, обґрунтовано виходив з того, що матеріали справи містять достовірні докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 на даний час перебуває на військовій службі у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, відряджений зі зброєю з 11 квітня 2025 року до в/ч НОМЕР_3 Служби безпеки України Запорізької області для виконання бойових (спеціальних) завдань. При цьому суд вважав доведеним той факт, що відповідач не має можливості брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Суд також урахував і ту обставину, що відповідач виконує покладений на нього рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2018 року у цивільній справі № 161/8196/18 обов`язок зі сплати аліментів.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про зупинення провадження у цій справі відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції принципу змагальності при постановленні оскаржуваної ухвали, оскільки суд своєю ухвалою від 16 квітня 2025 року зобов`язав відповідача надати докази чи військова частина, в якій він проходить службу, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі докази не витребовувалися судом самостійно. Разом з тим, надати відповідні докази суд зобов`язав відповідача з метою уточнення тієї обставини чи переведена військова частина, в якій відповідач проходить службу, на воєнний стан та чи останній виконує бойові завдання.

При цьому суд урахував і те, що зупинення провадження у справі у даному випадку не зашкодить захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні відповідачем ОСОБА_2 , який, як встановлено судом, не ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання свого малолітнього сина та надає кошти на його утримання у більшому розмірі, ніж це визначено рішенням суду.

Положення п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України мають імперативний характер, який встановлює обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Разом з тим, встановлені у цій справі обставини свідчать, що відповідач проходить службу у військовій частині, яка переведена на воєнний стан і виконує бойові завдання, та не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. При цьому та обставина, що відповідач користувався професійною правничою допомогою під час судового провадження, не свідчить про можливість з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог, оскільки вона надавалася лише для подання клопотання про зупинення провадження у справі. Крім того, відповідач заперечував щодо задоволення позову, оскільки бажає надати свої міркування та обґрунтування своєї позиції, зважаючи на те, що добровільно надає кошти позивачу на утримання у достатньому розмірі, але надати на даний час відповідні докази не має можливості.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи позивача не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, постановленої з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-суддя

Судді: