Справа № 686/7789/25
Провадження № 2/686/3646/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Хмельницького цивільну справу за за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі представника ГУ ДКСУ в Хмельницькій області про стягнення інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про стягнення інфляційних втрат за лютий 2025 року в розмірі 388,11 грн. за прострочення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, посилаючись на невиконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2023 року у справі №686/13975/23, якою вирішено стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на його користь три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5554 грн. 52 коп. та інфляційні втрати в розмірі 44633 грн. 88 коп.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що постанова Хмельницького апеляційного суду в справі № 686/13975/23 від 30 листопада 2023 року залишається невиконаною, а на її виконання 22 грудня 2023 року ним було здано виконавчий лист, в якому зазначено про негайне прийняття до виконання виконавчого листа з вимогою сплатити кошти з врахуванням ст. 625 ЦК України. Виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що вона вважає правильним застосування судом першої інстанції припису частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин. Однак стягнути на користь позивачки 3% річних та інфляційні втрати за прострочення, виконання рішення суду слід не з дати набрання чинності рішенням суду першої інстанції у справі №686/21941/15-ц, а з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (частина четверта статті 3 Закону №4901- VІ) і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Тобто, постанова Хмельницького апеляційного суду мала бути виконана 22 березня 2024 року. Розрахунок інфляційних втрат за лютий 2025 року: 48522,50 грн. поділити на 100 процентів і помножити на коефіцієнт інфляції (100,8) = 48910,61 грн. Сума відшкодування складає різницю між 48910,61 грн. 48522,50 грн = 388,11 грн.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з держави Україна на підставі ст. 625 ЦК України на його користь інфляційні втрати за лютий 2025 року в розмірі 388,11 грн., судові витрати та видатки і можливі податки платежі та збори покласти на відповідача.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

15.04.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на даний час виконавчий лист у справі №686/13975/23 перебуває на виконанні в Державній казначейській службі України, і виконується за рахунок спеціальної державної програми.

У судове засідання позивач не з`явився проте, у змісті позовних вимог просить справу розглядати без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, а тому не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.09.2023 р. в справі № 686/13975/23 стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми в розмірі 8341 грн. 67 коп. та інфляційні втрати в розмірі 71454 грн. 74 коп. за невиконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 1 лютого 2022 року якою було стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, в розмірі 310000 грн.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30.11.2023 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08.09.2023 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2023 змінено. Викладено резолютивну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08.09.2023 року в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5554,52 грн. та інфляційні втрати в розмірі 44633,88 грн.»

Викладено резолютивну частину додаткового рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08.09.2023 року в наступній редакції: «Стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3145 грн.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11.07.2024 року ухвалено виправити арифметичну помилку, допущену в мотивувальній та резолютивній частинах постанови Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2023 року. В четвертому абзаці резолютивної частини постанови Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2023 року слова і цифри «та інфляційні втрати в розмірі 44633,88 грн.» вважати невірними, виправити та вважати вірним «та інфляційні втрати в розмірі 34633,88 грн.»

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області 22.12.2023 року на адресу Державної казначейської служби було направлено пакет документів щодо безспірного списання коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 по справі № 686/13975/23-ц, т.ч. оригінали виконавчих листів, з метою вжиття заходів, передбачених Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

Проте, на час звернення до суду із вказаним позовом постанова Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2023 року у справі №686/13975/23, якою вирішено стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на його користь три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5554 грн. 52 коп. та інфляційні втрати в розмірі 44633 грн. 88 коп., не виконана.

Щодо посилання сторони відповідача на відсутність протиправної бездіяльності органів казначейської служби у зв`язку з відсутністю коштів на виконання зазначеного рішення суду, то оскільки позивач звертається до суду з посиланням на ст. 625 ЦК України, згідно ч. 1 якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то вказані відповідачем обставини не можуть бути розцінені судом як підстава для відмови в задоволенні позову.

Проте, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд бере до уваги посилання сторони відповідача на положення ст. 625 ЦК України, які передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період. Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13. Як визначено Верховним Судом є правильним застосування методології, згідно з якою «інфляційні на інфляційні не нараховуються». Подвійне нарахування інфляційних збитків на інфляційне відшкодування положеннями частини 2 статті 625 ЦК України не передбачено. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15. Нарахування передбачених статтею 625 ЦК України інфляційних втрат на суму вже присуджених до стягнення постановою Хмельницького апеляційного суду у справі №686/13975/23 грошових коштів відповідно до вимог статті 625 ЦК України, суперечить положенням статті 61 Конституції України. Після того, як суд стягнув певні суми інфляційних втрат та 3% річних, вони вважаються остаточно визначеними і не можуть бути предметом повторного стягнення у спосіб додаткового нарахування 3% річних або інфляційних втрат на раніше стягнуті інфляційні втрати на суму боргу.

Отже, правомірним є нарахування інфляційних втрат виключно на суму основного боргу. КЦС у складі ВС у постанові від 09.02.2022 у справі №757/42885/19 виснував, що не є грошовим зобов`язанням судове рішення, яким вже стягнуто відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України за порушення будь-якого грошового зобов`язання, оскільки в такому випадку таке рішення носить не зобов`язальний характер, щодо сплати грошового зобов`язання боржника перед кредитором, а виконує роль санкції за прострочення боржником грошового зобов`язання, які являють собою міру цивільно-правової відповідальності, що застосовується до всіх грошових зобов`язань у розмірі 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду в від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19, де аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зроблено висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 15.11.2019 у справі №905/1753/18 зазначив, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, належить здійснювати на суму основного боргу, стягнуту судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Також, Верховний Суд в постанові від 15.11.2019 у справі №905/1753/18 зазначив, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на стягнуту судовим рішенням суму 3% річних та інфляційних втрат не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності, який визначено в статті 61 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стягнення інфляційних втрат передбачає компенсацію втрат, спричинених інфляцією, за певну суму основного зобов`язання та за певний період. Оскільки основне зобов`язання зі сплати за постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2022 року по справі 686/14502/21 про відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої незаконними діями органів досудового слідства, грошові кошти в сумі 310 000 гривень виплачені, тобто основне зобов`язання за рішенням суду виконано, а зобов`язання зі сплати інфляційних втрат є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю, то відсутні підстави для стягнення зазначених сум.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних, які виникли із судового рішення про стягнення компенсаційних втрат, не є сумою боргу, на які можуть нараховуватися 3 % річних, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі представника ГУ ДКСУ в Хмельницькій області про стягнення інфляційних втрат відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій Стефанишин