КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Богуцьким Іваном Олександровичем, на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі - ПАТ «CK «Євроінс Україна»), про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2024 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ «CK «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 несплачену частину страхового відшкодування в розмірі 41 613 грн. 79 коп., пеню в розмірі 2 130 грн. 63 коп., 3 % річних у розмірі 211 грн. 69 грн., інфляційні втрати в розмірі 291 грн. 00 коп., 1211 грн. 20 коп. судового збору та 2000 грн. 00 коп. витрат на складання оцінки збитку.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.03.2025 заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ПАТ «CK «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу згідно договору № 28/12/23-АБ про надання правової допомоги від 28.12.2023 у розмірі 6 000 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове додаткове рішення, яким заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду щодо невідповідності витрат на професійну правничу допомогу критеріям реальності та розумності та вказівки на неспівмірність витрат, виходячи зі складності справи, не відповідають дійсності, оскільки ціна на послуги є розумною та співмірною зі складністю справи, а тому, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповно та невсебічно дослідив усі обставини справи, проігнорував ряд фактів, які мають вирішальне і ключове значення для вирішення питання про розподіл судових витрат, а відтак дійшов помилкового висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14.05.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

16.05.2025 зазначені ухвали суду, разом із копією апеляційної скарги та долученими до неї документами було направлено на адресу відповідача, які отримані останнім 28.05.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції встановив, що позивач, у зв`язку із зверненням до суду, звернувся до адвоката Богуцького І.О. з метою отримання професійної правничої допомоги, внаслідок чого між ОСОБА_1 та адвокатом Богуцьким І.О було укладено договір про надання правової допомоги № 28/12/23-АБ від 28.12.2023 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику правову допомогу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно акту виконаних робіт №1 до Договору, виконавцем було надано замовнику чотири види робіт (послуг), загальною вартістю 18 000 грн. 00 коп. При цьому, 10 000 грн. 00 коп. було попередньо сплачено замовником виконавцю на виконання умов договору (квитанція №С47Т-М802-6МР8-НТРК від 03.01.2024 на суму 10 000,00 грн (а.с. 50, 51)).

В той же час, вартість послуг правової допомоги, визначену у графі «Всього до сплати», що вказана у п. 1 цього акта, підлягає сплаті за умови задоволення позову до ПАТ «СК «Євроінс Україна» та не пізніше 3 робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили (відповідно до умов договору).

Враховуючи таке, адвокат Богуцький І.О. виконав свої зобов`язання за договором, а позивач прийняв виконані роботи на суму 18 000 грн. 00 коп., сплативши з них 10 000 грн. 00 коп., а решта суми підлягає сплаті за умови задоволення позову та не пізніше трьох днів з дня набрання рішенням законної сили.

При цьому, як убачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва 03.04.2024 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат задоволено. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 41 613,79 грн., пеню в розмірі 2 130,63 грн., 3% річних у розмірі 211,69 грн., інфляційні втрати в розмірі 291 грн., 1211,20 грн., судового збору та 2000,00 грн. витрат на складання оцінки збитку.

Зазначене рішення є таким, що набрало законної сили, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про його оскарження в апеляційному порядку.

Частково задовольняючи вимоги заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував заперечення відповідача щодо суми витрат позивача на професійну правничу допомогу, оцінив наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, перевірив їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховував складність справи та ціни позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), конкретні обставини справи, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог представника позивача, шляхом ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору, припинення порушення прав й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Колегія суддів також звертає увагу, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 18.02.2022 в справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З огляду на викладене, враховуючи клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих до нього документів, наявність заперечень ПАТ «CK «Євроінс Україна» проти задоволення відповідного клопотання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення заяви, проте помилково зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу до 6 000 грн. 00 коп., а тому враховуючи складність справи, суть спору (стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат) та розмір позовних вимог, характер наданих послуг, витрачений адвокатом час на підготовку позовної заяви, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, апеляційний суд, переглядаючи оскаржуване додаткове рішення, доходить висновку, що співмірним, розумним, пропорційним та необхідним, з огляду на їх фактичне понесення, є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, в розмірі 10 000 грн., а тому додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2025 підлягає зміні, шляхом збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ПАТ «CK «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 з 6 000 грн. 00 коп. до 10 000 грн. 00 коп.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Богуцьким Іваном Олександровичем - задовольнити частково.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - змінити, збільшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції з 6000 (шести тисяч) грн. 00 коп. до 10 000 (десяти тисяч) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова