Провадження №2/522/2358/25
УХВАЛА

14 липня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

секретаря судового засідання Лесик В.І.

розглянувши у судовому засіданні клопотання представника відповідача адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про зупинення провадження у справі, клопотання представника відповідача адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, клопотання представника відповідача адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про поновлення строку для подання скороченого відзиву, клопотання представника відповідача адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про встановлення додаткового строку для подання відзиву, питання про прийняття відзиву,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Засідання по справі призначено на 14 липня 2025 року.

У судове засідання, призначене на 14 липня 2025 року з`явився позивач та його представник, представник відповідача.

Представником відповідача адвокатом Костинюком Юрієм Дмитровичем заявлено клопотання про зупинення розгляду справи, у якому він просив зуипнити провадження у справі до завершення розгляду справи №522/4009/22.

Клопотання мотивовано тим, що провадження у справі про витребування майна не може бути вирішена належним чином допоки не буде встановлено, чи є позивач власником квартири, оскільки, у разі визнання дійсним договору дарування, позивач не матиме жодного права на таке майно.

Судом встановлено, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №522/4009/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду визнано Договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 23.02.2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Бежаном А.В. та зареєстрований у реєстрі за № 645 недійсним.

Постановою КЦС ВС від 11 вересня 2024 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Предметом спору у справі №522/15962/24-Е євитребування майна із чужого незаконного володіння.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 761/33089/20 (провадження № 61-18470св21) вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

У Постанові КЦС ВС від 27.09.2023 у справі № 588/1156/21 вказано, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі. Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи. Отже, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 588/1040/23, так і щодо того, що зібрані у цій справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Верховний Суду наголошує, що дії відповідача ОСОБА_2 , який наполягає на зупиненні провадження у справі з апеляційного перегляду рішення, ухваленого не на його користь, не відповідають принципу добросовісності. За таких обставин інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у цій справі на шкоду інтересам позивача, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства. При цьому Верховний Суд звертає увагу, що зупинення провадження у справі, яка переглядається, до набрання законної сили рішенням у справі № 588/1040/23, порушує вимоги закону щодо розумності строку розгляду справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Проте, у клопотанні про зупинення провадження у справі не обґрунтовано, яким саме чином рішення по справі №522/4009/22 впливатиме на розгляд справи №522/15962/24-Е, оскільки, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду скасовано та направлено на новий розгляд, а тому, у справі №522/15962/24-Е суд буде вирішувати питання про наявність підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння та законність підстав для набуття ОСОБА_2 права власності на момент набуття нею права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

За таких обставин, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

Також, у судовому засіданні, призначеному на 14 липня 2025 року представник відповідача адвокат Костинюк Юрій Дмитрович заявив клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у якому просив залучити до участі у справі №522/15962/214-Е нас стороні позивача ОСОБА_3 .

Клопотання мотивовано тим, що у справах про визнання недійсним договорів або витребування майна, обов`язковою є участь сторін правочину, а неприйняття участі особи, яка є стороною оспорюваного правочину є процесуальним порушенням, що може вплинути на законність рішення по справі.

Згідно ч.1 ст.42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У ч.1 ст.53 ЦПК України вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Проте, підготовче провадження у справі закрито.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У ч.1 ст.124 ЦПК України зазначено, що строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Згідно ч.ч.1-2 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Тому, враховуючи те, що клопотання про залучення третьої особи подано після закриття підготовчого провадження у справі, тобто, після закінчення встановленого на те строку, суд доходить до висновку про наявність підстав для залишення його без розгляду.

В той же час, суд бажає роз`яснити, що відповідно до постанови КЦС ВС від 18.08.2021 у справі № 572/3632/15-ц, правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача). Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений перш за все необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу. Якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. При цьому суду належить врахувати, що третіми особами є такі учасники правовідносин, які за правилами ЦК України є особами фізичними, юридичними, або державою.

В постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 201/2760/20 зазначено про те, що при незалученні до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, скасування рішення суду можливе лише у виняткових випадках, оскільки такі особи не є суб`єктами спірних правовідносин, тому суд не вирішує питання про їх права та обов`язки. Судове рішення лише в майбутньому може вплинути на їх права та обов`язки щодо якоїсь із сторін у спорі, зокрема в разі пред`явлення до них регресного позову. Однак пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України вказує на випадок, коли своїм рішенням суд вирішив питання про їх права та обов`язки, а не вирішить у майбутньому. У зв`язку з цим важливо розмежовувати випадки, коли рішення суду порушує права осіб і коли рішення суду може зачіпати права таких осіб.

Проте, на думку суду рішення по справі жодним чином не впливатиме на права та інтереси ОСОБА_3 , а під час ухвалення рішення по справі не вирішуватиметься питання про права та інтереси цієї особи.

Також, у судовому засіданні представник відповідача адвокат Костинюк Юрій Дмитрович подав відзив, у якому просив:

- поновити строк для подання цього скороченого відзиву;

- встановити додатковий строк для подання повного відзиву;

- відмовити у задоволенні позову.

Клопотання про поновлення строку для подання скороченого відзиву та встановлення додаткового строку для подання відзиву мотивовано тим, що ОСОБА_4 представляє інтереси ОСОБА_2 з 02 червня 2025 року.

До електронного кабінету справи його було додано 16 червня 2025 року. При цьому, у період з 16 по 30 червня 2025 року представник перебував у відпустці. Надалі, представник відповідачки перебував на лікарняному. Вказує, що 10 липня 2025 року після виходу з лікарняного було виявлено, що матеріали справи відсутні в ЄСІТС.

Відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Так, ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Надано позивачеві 15-ти денний строк для подання відзиву.

При цьому, оскільки позов з додатками направлявся до суду через підсистему електронний суд, до нього додано докази направлення позову з додатками відповідачці.

Після відкриття провадження представництво інтересів ОСОБА_2 здійснював адвокат Будилко Едуард Дмитрович. Так, 10 грудня 2024 року до суду надійшло клопотання адвоката Будилко Едуарда Дмитрович, який представляв інтереси ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами справи. На заяві стоїть відмітка про те, що представник відповідачки ознайомився з матеріалами справи 11 грудня 2024 року.

Представник відповідачки був присутній у підготовчому засіданні по справі, що призначене на 24 лютого 2025 року.

25 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 , у якій вона повідомила про розірвання договору про надання правової допомоги з ОСОБА_5 .

Проте, у період з 10 грудня 2024 року, тобто, з моменту ознайомлення представником відповідача з матеріалами справи до моменту припинення повноважень представника, тобто, до 25.04.2025 року відповідачем або його представником відзив не подавався.

ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про вступ у справі як представник ОСОБА_2 02 червня 2025 року.

Також, ОСОБА_4 особисто був присутній у підготовчому засіданні, призначеному на 02 червня 2025 року. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи задля ознайомлення з матеріалами справи. Проте, ні до судового засідання, ні відразу після його завершення адвокат Костинюк Юрій Дмитрович не вжив належних заходів задля ознайомлення з матеріалами справи.

Крім того у підготовчому засіданні, призначеному на 02 червня 2025 року судом було погоджено дату наступного підготовчого засідання 16 червня 2025 року, про те, що він перебуватиме у відпустці у період з 16 по 30 червня 2025 року суду не повідомляв. Ухвалою суду від 16 червня 2025 року визнано причини неявки ОСОБА_4 неповажними.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 129 Конституції України розумні строки розгляду справи є однією з основних засад судочинства.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Статтею 3 ЦПК України гарантовано кожній особі право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зазначене право особа може реалізувати в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового розгляду.

Пунктом 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» визначено, що судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів із метою неухильного дотримання процесуальних строків.

Статтею 121 ЦПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (рішення у справах «Бараона проти Португалії», 1987 рік; «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Наведене у своїй сукупності свідчить про те, що сторона відповідача мала більш ніж достатньо часу для підготови та подання відзиву, а поновлення процесуального строку для подання скороченого відзиву та встановленні додаткового строку для подання відзиву в даному конкретному випадку порушуватиме принцип розумності строків розгляду справи, суд вважає, що підстави для задоволення зазначених клопотань відсутні, та доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про поновлення строку для подання скороченого відзиву та відсутності підстав для задоволення клопотання про встановлення додаткового строку для подання відзиву.

Відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У ч.1 ст.124 ЦПК України зазначено, що строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Згідно ч.ч.1-2 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що відзив поданий поза межами строку, встановленими ухвалою суду, беручи до уваги той факт, що представником відповідача не наведено будь яких інших поважних причин пропуску процесуального строку та керуючись принципом розумності строків, суд доходить до висновку про наявність підстав для залишення відзиву без розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 43, 222, 251-254 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про зупинення провадження у справі залишити без задоволення.

Клопотання представника відповідача адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залишити без розгляду.

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про поновлення строку для подання скороченого відзиву.

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Костинюка Юрія Дмитровича про встановлення додаткового строку для подання відзиву.

Відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів в частині відмови у поновленні процесуального строку. В іншій частині ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу в цій частині можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 18 липня 2025 року

Суддя Косіцина В.В.