О К Р Е М А Д У М К А
судді Черніцької Ірини Миколаївни
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі судді та двох присяжних, розглянувши у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, ухвалив рішення про задоволення заяви, визнав недієздатним ОСОБА_2 та призначив його опікуном ОСОБА_1 .
Водночас, з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.07.2025 частково не погоджуюсь з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи за №878 від 19 листопада 2024 року, наданого експертами Тернопільської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» та пояснень судового експерта Косовської Л.В. встановлено, що ОСОБА_2 страждає на розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку з вираженими когнітивними розладами, що досягають рівня вираженого недоумства. Дане захворювання є хронічним психічним розладом, внаслідок якого останній не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У висновку вказано про абсолютну неспроможність ОСОБА_2 розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічного розладу, що не викликає сумнівів у його правильності.
Таким чином, беручи до уваги висновок судово-психіатричної експертизи, яким встановлено факт наявності на даний час у ОСОБА_2 , психічного розгляду, внаслідок якого він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, погоджуюсь, що заява в частині визнання ОСОБА_2 недієздатною підлягає до задоволення.
Однак, категорично не погоджуюся із більшістю щодо призначення опікуном ОСОБА_2 ОСОБА_1 .
Вимогами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.
Згідно з вимогами ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до вимог ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
В силу вимог 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 63 ЦК України встановлено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна, подає до органу клопотання перед судом про призначення її опікуном. До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном. Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна, складають відповідний акт і готують до суду подання щодо погодження чи непогодження кандидатури опікуна.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999 № 34/166/131/88.
Таким чином, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
В силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ЦПК України.
Встановлено, що опікунська рада під час розгляду заяви ОСОБА_1 вирішила погодити його кандидатуру в опікуни його батька, в разі визнання останнього рішенням суду недієздатним. При цьому, опікунська рада при прийнятті вказаного рішення, керувалась виключно заявою заявника та долученими документами, у тому числі тим, що ОСОБА_2 розлучений, а донька ОСОБА_3 , разом з малолітньою дитиною, виїхали в Канаду, де проживають на постійній основі.
Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що заявник є військовозобов`язаним, на даний час перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , особисто на засіданні опікунської ради присутній був.
Згідно довідки №6523 від 16 січня 2025 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .
Таким чином, заявник ОСОБА_1 проходить військову службу та безпосередньо виконує обов`язки за місцем несення служби, а реалізація права ОСОБА_1 бути опікуном недієздатного батька можлива лише за умови звільнення з військової служби.
Відтак, вважаю, що вказана обставина унеможливлює фактичне виконання ОСОБА_1 обов`язків як опікуна.
Вирішуючи питання про призначення саме ОСОБА_1 опікуном, орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради належним чином не перевірив можливість призначення опікунами інших близьких родичів, а саме доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , не навів достатніх мотивів щодо призначення опікуном саме ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним та на даний час перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , безпосередньо виконує обов`язки за місцем несення служби.
Встановлено, що у ОСОБА_2 є ще донька ОСОБА_3 , яка за віком та станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна. Вказані обставини не були предметом дослідження на засіданні опікунської ради, про що підтвердила представник у судовому засіданні.
Перебування останньої за межам України не є перешкодою для призначення її опікуном недієздатного.
Вважаю, що відсутні обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали призначення в опікуни ОСОБА_2 - доньки ОСОБА_3
ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, а в умовах воєнного стану орган опіки має належним чином з`ясувати питання доцільності призначення саме його опікуном, враховуючи закріплений у Конституції України обов`язок захисту Вітчизни та загальну мобілізацію, з урахуванням усіх обставин, зокрема здатності виконання функцій опікуна недієздатної особи іншими особами, які у цій справі встановлені.
Отже, вважаю, що подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, а тому підстав для призначення опіком ОСОБА_1 , в разі визнання ОСОБА_2 недієздатним, не має.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.
Встановивши, що у ОСОБА_2 є інші близькі особи, які можуть бути його опікунами, а ОСОБА_1 призваний за мобілізацією та проходить військову службу (на час розгляду справи в суді), що унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків опікуна ОСОБА_2 , доходжу висновку, що підстав для призначення ОСОБА_1 опіком батька, у разі визнання останнього недієздатним, не має.
В результаті ухвалення судового рішення про призначення ОСОБА_1 опікуном його батька, суд вирішив питання щодо обов`язку військової частини звільнити заявника з військової служби та законного інтересу військової частини у проходженні ОСОБА_1 військової служби в умовах воєнного стану.
Аргументи заявника про те, що у зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про призначення опікуна обов`язки опікуна ні на кого не буде покладено, є безпідставними, оскільки відмова в задоволенні таких вимог не позбавляє орган опіки та піклування вирішити питання опіки над недієздатним ОСОБА_2 відповідно до законодавства.
Суддя І.М. Черніцька