Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/649/23
Провадження № 2-о/644/52/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ізмайлова І.К.,

при секретарі Книшенко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу № 644/649/23 (провадження № 2-о/644/52/25) за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України, ОСОБА_2 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м, Харкова з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, перебуанні фізичної особи на утриманні, вказавши заінтересованою особою військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України та просила встановити факт свого перебування на утриманні у онука ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь.

В подальшому уточнила заяву в частині притягнення до розгляду справи заінтересованої особи Головне управління Національної Гвардії України та

ОСОБА_4 обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалась, на те, що за віком з 2006 року є непрацездатною особою пенсіонером. Її дочка ОСОБА_5 після укладення шлюбу з ОСОБА_6 наприкінці 90-х років виїхала до Грузії, допомоги їй як матері не надавала і померла в 2022. Онук ОСОБА_5 після виїзду матері до Грузії, хоча і був зареєстрований за іншою адресою, однак залишився проживати з нею у Харкові. Останні 5 років онук проходив службу у Національній гвардії України, приймав участь у бойових діях і фінансово утримував заявницю, що з урахуванням розміру її пенсії та необхідності витрат на лікування та утримання квартири було основним джерелом існування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 перебуваючи у складі військової частини НОМЕР_1 загинув під час оборони м. Маріуполя.

Звернувшись до командування військової частини про виплату грошового забезпечення та виплати одноразової грошової допомоги після загибелі онука 28.04.2023 отримала відповідь про відмову у виплатах, оскільки вона не належить до осіб, які мають право на відповідні виплати.

У зв`язку з наведеним, для отримання права на грошові виплати і просила встановити факт свого перебування на утриманні у онука, який проходив службу в НГУ та загинув під час бойових дій.

23.02.2023 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження.

04.04.2023 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова провадження за заявою ОСОБА_1 закрито оскільки заява не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

23.04.2024 постановою Харківського апеляційного суду ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.04.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

04.06.2024 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

17.10.2024 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб: Головне управління Національної гвардії України та ОСОБА_7 .

При судовому розгляду ОСОБА_1 пояснила, що є пенсіонером за віком, на цей час отримує пенсію 10340 грн., онук ОСОБА_3 практично все життя прожив із нею, оскільки її дочка, матір онука вийшла заміж за ОСОБА_6 і переїхала жити до Грузії, однак онуку було складно зі шкільною програмою у Грузії і мати повернула його до Харкова, де він і проживав з нею у квартирі АДРЕСА_1 .

В 2017 році онук пішов служити, з 2020 року проходив службу у Маріуполі. Як до початку служби так і в подальшому онук постійно надавав кошти на її утримання. Проходячи службу в НГУ іноді перераховував кошти, а здебільшого передав ій кошти особисто оскільки часто приїздив до Харкова. Хоча, як вона сама так і її чоловік отримували пенсію, утримання від онука надавало їй змогу лікуватись, піддержуючи стан свого здоров`я, купувати необхідні ліки та не допускати заборгованостей за комунальні платежі. Онук загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 при обороні м. Маріуполі. Його матір ОСОБА_5 перед початком війни повернулась до Харкова та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після її смерті спадщину отримав також її чоловік ОСОБА_7 .

Заінтересована особа ОСОБА_6 при судовому розгляді пояснив, що не заперечує про задоволення заяви, підтвердивши, що його пасинок ОСОБА_8 все своє життя прожив з заявнице та її чоловіком, тобто з бабою та дідом за їх місцем проживання, вони жили разом вели господарство. Він та його дружина проживали у Грузії, напередодні війни приїхали до Харкова. Коли ОСОБА_8 проходив службу в «Азові» то його заробітна плата дозволяла повністю утримувати бабу та діда. Він є спадкоємцем після смерті дружини ОСОБА_5 , однак за життя вона жодної компенсації не отримала, тому вважав, що ці гроші повинні бути виплачені саме заявниці.

В подальшому представник заявниці адвокат Таш`ян Р.І. продав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявниці.

Також заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності подав заінтересована особа ОСОБА_7 .

Заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про час та місце розгляду справи повідомлялись належними чином та своєчасно, представника у судове засідання не направила, відзиву на заяву не надавала. Представники Мірошніченко Н.Є. та Сидоренко Т.О. надавали суду заяви про розгляд справи за відсутністю представника.

Заінтересована особа Головне управління Національної гвардії України про час та місце розгляду справи повідомлялись належними чином та своєчасно, представника у судове засідання не направили, відзиву на заяву не надавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (п. 2 ч. 1 315 ЦПК України).

Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 зазначав, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, боротьба сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права, оспорюються таке право.

Тобто, якщо виникнення права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2024 року у справі № 694/2318/23, від 08 травня 2024 року у справі № 214/4921/23 та від 05 червня 2024 року у справі № 557/1535/23.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження№ 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, провадження № 61-15630св23).

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є особою пенсійного віку та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення.

У ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась дочка ОСОБА_10 , яка 06 грудня 1990 року уклала шлюб з ОСОБА_11 у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_12 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження та свідоцтвом про укладання шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_3 батьками якого записані ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Отже ОСОБА_3 є рідним онуком ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер в м. Маріуполь Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до витягу з наказу № 117 від 09.05.2022 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, командира гранатомета 2-го відділення вогневої підтримки снайперської групи спеціального призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_7 » головного сержанта ОСОБА_3 , який помер від вогнепального поранення під час виконання бойових завдань 08.05.2022, виключено з усіх видів грошового забезпечення.

Відповідно до листа довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 16.01.2023 № 0127, заявниці відмовлено у виплаті грошового забезпечення в зв`язку з тим, що не надано документів які свідчать про те, що заявниця є особою, яка перебувала на утриманні онука.

З огляду на зазначену відмову, а також в зв`язку з необхідністю реалізувати свої права, як особи, яка перебувала на його утриманні, заявниця звернулася до суду із даною заявою, в якій просить встановити факт перебування на його утриманні.

Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, ОСОБА_3 за життя був зареєстрований у АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_3 .

З довідки № 2 від 13.01.2023 виданої об`єднанням житлових кооперативів «Круг» ОСОБА_3 з 1992 року по 2022 фактично проживав зі своєю бабою ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

За довідкою № 3320 від 29.12.2022 виданою начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України вбачається що в особовій справі головного сержанта ОСОБА_3 у розділі «сімейний стан» зазначено, що він не одружений, членами сім`ї вказані батько ОСОБА_11 який помер у 1996 році, мати ОСОБА_5 померла у 2022 році, баба ОСОБА_1 .

Отже за життя ОСОБА_3 , який був не одружений та не мав дітей, у відповідних службових документах зазначив членами своєї сім`ї матір ОСОБА_5 та бабу ОСОБА_1 .

Батько ОСОБА_3 , ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтва про їх смерть.

Заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_6 стверджували, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 лишився проживати з бабою та дідом однією сім`єю в по АДРЕСА_3 , вели спільний побут, також після досягнення повноліття ОСОБА_3 почав утримувати бабу, а будучи військовослужбовцем, постійно допомагав ОСОБА_1 матеріально зі свого грошового забезпечення.

Крім того, із наданих в ході розгляду справи пояснень свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є сусідами ОСОБА_1 , вбачається, що з кінця 90 років ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_9 займались вихованням онука ОСОБА_3 , який проживав з ними в квартирі, а коли подорослішав то сам почав допомагати бабі. Коли ОСОБА_3 став військовослужбовцем то часто приїздив до ОСОБА_1 , та їм достеменно відомо, що постійно надавав їй матеріальну допомогу.

Згідно довідки про доходи № 8554 5755 7055 1608 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Індустріальному об`єднаному управління ПФУ м. Харкова в Харківській області і отримує пенсію за віком з січня 2017 по вересень 23017 у розмірі 2425,85 грн., у жовтні 2017 у розмірі 3225,58 грн., з листопада 2017 по лютий 2019 у розмірі 4872,70 грн., з березня 2019 по червень 2019 у розмірі 5668,77 грн. з липня 2019 по листопад 2019 у розмірі 5679,49 грн. з грудня 2019 по квітень 2020 у розмірі 5691,33 грн., з травня 2020 по червень 2020 у розмірі 6288,55 грн., з липня 2020 по листопад 2020 6300,39 грн., з грудня 2020 по люти1 2021 у розмірі 6309, 51 грн., з березня 2021 по червень 2021 у розмірі 6972,42 грн., з липня 2021 по листопад 2021 у розмірі 6986,02 грн., з грудня 2021 по лютий 2022 у розмірі 6998,82 грн.

При цьому з наданих виписок з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 вбачається, що встановлено діагноз за хронічними захворюваннями: компресія корінців L5 і S1 справа з легким парезом правої стопи. Правобічна люмбоішеалгія. Змішаний варіант. Остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузії дисків L3-S1, стеноз хребтового каналу, стійкий виражений больовий синдром. Правобічний коксартроз. Хіпп-спайн синдром.

Відповідно до довідки від 10.06.2025 виданої Головним управлінням ПФУ в Харківській області ОСОБА_9 отримував пенсію, розмір якої за 2017 склав 22372,39 грн. за 2018 склав 29271,78 грн., за 2019 склав 33162,14 грн., за 2020 склав 37454,62 грн. за 2021 склав 40986,9 грн. з січня по серпень 2022 склав 30577,52 грн.

Відповідно до наданих квитанцій про сплату платежів за надані комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 здійснених ОСОБА_1 з 2019 по лютий 2022 нею загалом сплачено 87897,00 грн., крім того надано квитанції про понесення витрат на лікування та придбання ліків в березні-квітні 2021 на суму 5534 грн.

При цьому, відповідно до архівної довідки № 82-679 від 23.04.2025 виданої Центральним архівним відділом Національної гвардії України грошове забезпечення ОСОБА_3 за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 05.06.2020 по травень 2022 склало 908889,77 грн.

За ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 посилалась на те, що встановлення факту перебування на утриманні необхідне їй для призначення одноразової виплати у зв`язку із загибеллю онука ОСОБА_3 .

Розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22, провадження № 61-12995сво22.)

У пункті 2 Постанови № 168 (у редакції, чинній на час смерті онука заявниці) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених пунктах 1-1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-XII, крім громадян російської федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до вимог статті 16-1 Закону № 2011-XI у випадках, зазначених у підпунктах 13 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до частини першої статті 31 Закону № 2262-ХІІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Отже після досягнення повноліття ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 до часу початку проходження військової служби у 2017 році постійно проживав однією сім`єю з заявницею та вів з нею спільне господарство надаючи їй утримання.

Мати ОСОБА_3 . ОСОБА_5 тривалий час перебувала за межами України та за твердженням її чоловіка ОСОБА_6 в утримання з боку сина не потребувала, ОСОБА_3 утримував бабу.

Щодо перебування особи на утриманні Верховний Суд підкреслив, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Також Верховний Суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

У постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 522/26382/15 колегія суддів наголосила, що виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Судом встановлено, що заявниця займалась вихованням свого рідного онука до досягнення, останнім повноліття, мали стійкі сімейні зв`язки, вони проживали однією сім`єю за однією адресою, мали взаємні права та обов`язки, та після досягнення онуком повноліття, останній, залишився проживати разом із заявницею.

Крім того, наявні у справі докази свідчать про те, що заявниця є особою пенсійного віку, та її онук, в тому числі будучи військовослужбовцем, допомагав заявниці матеріально.

Таким чином, заявниця при судовому розгляді беззаперечно довела, що до початку військової служби в 2017 році онук проживав разом з нею та вів сумісне господарство, надавав їй утримання, а перебуваючи на військовій службі не перервав з нею зв`язок та продовжив утримувати її маючи таку можливість виходячи з розміру грошового утримання, крім того був не одружений та не мав дітей.

Суд зважає і на ту обставину, що хоча заявниця і отримувала пенсію, однак враховуючи її вік, вік її покійного чоловіка, який отримував пенсію у меншому розмірі, стан її здоров`я, необхідність лікування та утримання житла мала потребу в утриманні з боку онука і надана їй онуком допомога була для неї хоча і не єдиним, однак постійним і основним джерелом засобів до існування.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що встановлення факту перебування її на утриманні онука, який був військовослужбовцем та загинув, має для заявниці юридичне значення і потрібне для реалізації прав, як особи, яка перебувала на утриманні онука військовослужбовця, та обґрунтування заявлених вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а відтак наявні підстави для встановлення факту перебування заявниці на утриманні онука, в зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 259, 263, 264, 265, 315 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України, ОСОБА_2 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні її онука військовослужбовця, військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17 липня 2025 року.

Заявник: ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

Заінтересовані особи:

- Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4

- Головне управління Національної гвардії України вулиця Святослава Хороброго, 9-А, м. Київ, 03151, ;

- ОСОБА_2 АДРЕСА_6 , (громадянин Грузії)

Суддя: Ізмайлов І.К.