Справа № 466/5147/25
Провадження № 2/466/2403/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Пукшина А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, -

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гошовської Я.А.,

відповідача ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2025 року адвокат Гошовська Яна Анатоліївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , треті особи орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ; військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні та просить суд встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримує та виховує трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовну заяву мотивував тим, що 22.04.2025 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було зареєстровано шлюб Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №60. На момент укладення шлюбу у ОСОБА_2 було двоє дітей від попереднього шлюбу: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом із позивачем та перебувають на його утриманні.

У шлюбі в подружжя народилась дитина дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач із дружиною сумлінно виконують батьківські обов`язки, виховують та утримують трьох неповнолітніх дітей. Оскільки, ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, обов`язок щодо матеріального забезпечення сім`ї покладено на позивача.

Встановлення даного факту необхідне для можливості звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами.

06.06.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Від відповідача ОСОБА_2 відзиву, заяв, клопотань не надходило.

13.06.2025 року від третьої особи - військової частини НОМЕР_1 надійшли письмові пояснення. Зі змісту такої вбачається, що третя особа просить відмовити у задоволенні позову з тієї підстави, що позивач не надав суду належних доказів щодо матеріальної спроможності утримання сім`ї. Просить розглядати справу за її відсутності.

Від третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації жодних заяв, клопотань не надходило.

У судовому засіданні, яке відбулося 17.07.2025 року, позивач ОСОБА_1 та його адвокат Гошовська Я.А. позовні вимоги підтримали та просили задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 надала пояснення, повідомила, що не заперечує щодо задоволення позову.

Судом встановлено, 22.04.2025 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано шлюб Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /арк.спр.40/.

Під час укладення даного шлюбу у ОСОБА_2 вже було двоє дітей від попереднього шлюбу, який розірвано рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.09.2016 року, а саме: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 36, 38-39/.

У шлюбі в подружжя народилась дитина донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 /арк.спр. 37/.

Позивач із дружиною сумлінно виконують батьківські обов`язки, виховують та утримують трьох неповнолітніх дітей. Оскільки, ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, обов`язок щодо матеріального забезпечення сім`ї покладено на позивача. Сім`я проживає разом за адресою: АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи копією Акту фактичного проживання без реєстрації, виданого ЛКП «Балатон-409» від 28.04.2025 року, копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1308- від 16.10.2023, копією договору найму №19/10 від 01.11.2024 року /а.с. 12,30,31-33/.

На даний час ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, обов`язок щодо матеріального забезпечення покладено на ОСОБА_1 . Крім того, спільна дочка ОСОБА_3 перенесла оперативне втручання з приводу незадовільного стану здоров`я /арк .спр.13-16/.

Статтею 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 14 (здійснення сімейних прав) СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 15 (виконання сімейних обов`язків) СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

В силу ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено ст. 141 Сімейного кодексу України.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав.

Таким чином, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися з настанням певних юридичних фактів.

Правовідносини щодо «утримання дітей» є предметом регулювання Сімейного кодексу України.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, Закон покладає виключно на батьків обов`язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК України).

Відповідно до ст. 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до ч.1 ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, у вітчима виникає лише право брати участь у вихованні падчерки та пасинка, які з ним проживають, а обов`язок їх утримувати виникає лише у разі відсутності у нього матері та батька, або вони з поважних причин не можуть надавати належного утримання.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний суд у постанові від 14.12.2023 року №160/11228/23:

«45. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).

46. Згідно з ч. 1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

47. Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України).

48. Виходячи з аналізу вищевказаних норм, Верховний Суд зазначає, що заявник перебуваючи у шлюбі з громадянкою, яка є матір`ю дітей, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання».

Відповідно до ч. 6 ст. 13 закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень змагальності та меж судового розгляду.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У позові позивач вказує, що встановлення перебування на утриманні дітей йому необхідно для можливості звільнення з військової служби за сімейними обставинами, адже він є чинним військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 /арк.спр. 13-29/.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті.

Відповідно до пункту 3 частини 12 ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Системний аналіз положень СК України та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що передбачене підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, стосується військовозобов`язаних, які є батьками таких дітей або їх вітчимом у разі наявності обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 268 СК України, утримувати падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

В даному випадку ОСОБА_1 є вітчимом - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які і зобов`язані утримувати дітей не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі та чи проживають разом з дітьми або окремо від них. Суду не надано переконливих доказів, що ОСОБА_6 не виконує обов`язки щодо утримання своїх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що від факту, який просить встановити позивач - перебування на утриманні дітей - у позивача не виникне особистого права на захист соціальних гарантій та представницьких інтересів дітей, а також на звільнення з військової служби за наявності батька та матері, які утримують дитину, а тому вказана позовна заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 14, 15, 141, 180, 260, 268 СК України, ст. 242 ЦК України, ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні відмовити

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

Треті особи: орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, , юридична адреса: м. Львів, вул.Липинського, 11;

військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , юридична адреса: АДРЕСА_3

Повний текст рішення виготовлений 22.07.2025.

Суддя П. С. Невойт