Справа № 345/3412/25
Провадження № 2/345/1595/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2025 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Сирко Й.Й., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Представник Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в розмірі 1 908,26 грн. Крім того, просить стягнути судові витрати у розмірі 7968,96 грн., з яких 968,96 грн. - судовий збір та 7 000,00 грн. - очікувані витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 01.07.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

11.07.2025 ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі враховуючи добровільне погашення нею заборгованості за житлово-комунальні послуги. До клопотання додано оригінал квитанції від 10.07.2025 про сплату на користь ФОП ОСОБА_1 боргу за вивіз ТПВ на суму 1 908,26 грн. Провадження у справі просить закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Водночас, 15.07.2025 представником позивача Казак Є.С. подано клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів, що підтверджують витрати ФОП ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн., а саме договору про надання правової допомоги № 7 від 01.04.2025 з додатком № 1, актом здачі-приймання наданих правничих послуг від 14.07.2025 із виставленим рахунком № 01 від 14.07.2025 про оплату відповідних послуг. За змістом складених документів позивач повинен здійснити на користь Адвокатського бюро «Юлії Біжко» упродовж 30 днів після набрання чинності рішенням суду в справі про стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги перерахування коштів за надану правничу допомогу в наведеному вище розмірі.

Крім того, 15.07.2025 представником позивача подано також клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову внаслідок задоволення його вимог відповідачем після пред`явлення позову. Наполягає на стягненні з відповідача судових витрат в повному обсязі на загальну суму 7968,96 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості необхідно закрити та вирішити одночасно питання про розподіл судових витрат, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження №61-3438 сво21), предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

При вирішенні питання про можливість закриття провадження у справі за клопотанням позивача суд враховує також, що відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Під час ухвалення рішення суд вирішує чимало питань, в тому числі розподіл між сторонами судових витрат (п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України).

Відповідно до приписів ч.1,3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті тощо суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Предмет спору у даній справі на момент її розгляду судом дійсно відсутній, оскільки відповідачка виконала своє зобов`язання перед позивачем, однак між сторонами у зв`язку з цим залишились неврегульованими питання щодо компенсації відповідачем понесених іншою стороною судових витрат.

Таким чином, підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України (відсутній предмет спору) для закриття провадження у справі немає.

Статтею 206 ЦПК України передбачено право позивача на будь-якій стадії провадження у справі відмовитися від позову, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи подану представником позивача заяву про відмову від позову саме у зв`язку із задоволенням у повному обсязі позовних вимог відповідачем, така відмова не порушує прав та інтересів інших осіб та приймається судом, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

За загальним правилом, яке викладене у ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову такому позивачу повертається з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (друга половина стягується з відповідача на загальних підставах). Якщо ж позивач відмовився від позову, адже не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача (ч.3 цієї ж статті Кодексу).

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тобто законодавець однаково регулює питання документального підтвердження фактичних або майбутніх витрат сторони, які неминуче будуть понесені у зв`язку з розглядом конкретної справи судом.

Попри вжите у ч.3 ст.142 ЦПК України формулювання про стягнення судом вже понесених (а не тих, які позивач змушений буде понести в майбутньому) витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу, враховуючи загальні засади (принципи) цивільного судочинства, було б неправильно в разі закриття провадження у справі після прийняття відмови позивача від позову (внаслідок задоволення його вимог відповідачем після відкриття провадження у цій справі), присуджувати до стягнення з відповідача лише фактично понесені позивачем витрат на дату постановлення судом ухвали про таке закриття.

Витрати ФОП ОСОБА_1 на сплату судового збору та оплату наданої правничої допомоги підтверджуються документально та не викликають зауважень від суду щодо їхньої повноти і (або) достовірності.

Незважаючи на наявність зазначених вище доказів, суд вважає за необхідне зменшити за результатами судового розгляду з власної ініціативи до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу виходячи з такого.

Згідно з ч.4,5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, ціною позову, витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт тощо. Суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу у разі недотримання критерію співмірності, за клопотанням іншої сторони.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, поведінку сторони під час розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Вирішуючи питання про можливість зменшення до стягнення з відповідача витрат ФОП ОСОБА_1 на правничу допомогу суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка сформульована у постанові від 16.11.2022 (справа № 922/1964/21), та дозволяє суду навіть з власної ініціативи зменшити розмір витрат на таку допомогу.

Попри те, що вказана правова позиція суду касаційної інстанції стосується особливостей застосування положень ч.5 ст. 129 ГПК України, аналогічна за змістом норма міститься у ч.3 ст.141 ЦПК України, на чому окремо наголошується у відповідній постанові цього суду.

Зміст відповідної правової позиції зводиться до того, що на відміну від загальних правил розподілу судових витрат, які діють залежно від результатів судового розгляду, за клопотанням сторони чи з ініціативи суду, враховуючи критерії, закріплені у ч.3 ст.141 ЦПК України, суд може у буквальному розумінні відступити від загального правила та зменшити чи взагалі не стягувати витрати на професійну правничу допомогу (п.112-114).

Наявність критеріїв необґрунтованості чи непропорційності витрат на правничу допомогу ціні позову, затягування розгляду справи, небажання чи уникнення можливості досудового врегулювання спору мирним шляхом з урахуванням конкретних обставин справи дає суду можливість не присуджувати повністю або частково такі витрати, що понесені стороною, не на користь якої вирішено спір, з протилежної сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (принцип добросовісності у поведінці сторони може превалювати над результатом судового розгляду). До того ж, відповідне рішення суд вправі ухвалити навіть з власної ініціативи.

За своїм змістом правила ч.3 ст. 141 ЦПК України є відступом від загального правила. Крім того, на предмет відповідності критеріям, які вказані у цій частині статті Кодексу, суд має оцінювати поведінку, дії чи бездіяльність обох сторін (п.115 згаданої вище постанови касаційного суду).

Водночас, питання співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, які витрачено адвокатом, обсягом роботи (послуг) останнього та ціною позову передбачена також у ч.4 ст. 137 ЦПК України; за наявності такої неспівмірності суд має право винятково зменшити розмір витрат на правничу допомогу, але тільки за клопотанням іншої сторони, про що частково зазначено вище у цьому додатковому рішенні.

Отже, передбачені у ч.4-6 ст.137 та ч.3 ст.141 ЦПК України правила регулюють різні правовідносини, перші з яких не мають стосунку до добросовісності поведінки, дій та рішень сторін у справі.

Суд відзначає, що заявлені до стягнення витрати позивача на професійну правничу допомогу в декілька разів перевищують ціну самого позову, що беззаперечно вказує на відсутність критерію пропорційності. Водночас, із матеріалів справи також вбачається, що позивачем майже відразу вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору з відповідачем після придбання на електронному аукціоні прав вимоги до боржника за отримані житлово-комунальні послуги. Проте відповідач не відреагував на вимогу нового кредитора, внаслідок чого останній був змушений звертатися до суду. Суд також враховує, що у цій справі йде мова про борг за надані комунальні послуги у квітні 2019 квітні 2021 років, який навіть після отримання письмової вимоги ФОП ОСОБА_1 в грудні 2024 року відповідачка не намагалася погасити та лише після пред`явлення позову й відкриття судом провадження у справі раптово погасила.

Тому, поведінка відповідачки викликає в суду обґрунтований сумнів щодо її добросовісності, але заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є очевидно непропорційним ціні позову.

З урахуванням наведеного, витрати на правничу допомогу ФОП ОСОБА_1 , які підлягають до стягнення з ОСОБА_2 , необхідно зменшити до 3 000,0 грн.

Керуючись ст.258,262 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України - відмовити.

Клопотання представника позивача у справі ОСОБА_3 про закриття провадження у справі - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , 968,96 гривень сплаченого судового збору при поданні позовної заяви та 3 000,0 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.07.2025.

Суддя