Справа № 132/2680/24
Ухвала

Іменем України

09 липня 2025 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Павленко І.В.

за участю секретаря судового засідання Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламов Олександр Васильович, про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

27.08.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламов Олександр Васильович, про визнання заповіту недійсним, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Варламовим О.В.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 30.08.2024 року відкрито провадження у справі з призначенням розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10.10.2024 року. Витребувано до суду у приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламова О.В. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

26.09.2024 відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було подано відзив, в якому сторона відповідачів просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 06.02.2025 закрито підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено до розгляду на 25.02.2025 року.

25.02.2025 року розгляд справи було відкладено на 14.05.2025 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача ОСОБА_1

14.05.2025 року розгляд справи було відкладено на 10.06.2025 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача ОСОБА_1

10.06.2025 року розгляд справи було відкладено на 09.07.2025 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання 09.07.2025 повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи без участі позивача не подала.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також їх представник адвокат Аліменко Л.В. в судовому засіданні звернулись до суду із заявами про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до них в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Також просили суд у випадку задоволення їх заяви про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до них про визнання заповіту недійсним стягнути з позивачки на їх користь понесені ними судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 гривень.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламов Олександр Васильович в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява позивачкою була подана до Калинівського районного суду Вінницької області 27.08.2024 року.

Підготовчі засідання по справі призначалися на 10.10.2024 року, на 12.11.2024 року, на 06.02.2025 року. Позивачка ОСОБА_1 жодного разу в підготовчі судові засідання не з`явилася. Також вона не з`явилась і в судові засідання, призначені слуханням на 25.02.2025 року, 14.05.2025 року, 10.06.2025 року, хоча про час і дату розгляду справи належним чином повідомлялась, що підтверджується телефонограмою на номер телефону, зазначений самим позивачем в позові.

Отже, позивач, будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання 09.07.2025 р. не з`явилась, що є повторністю (тобто двічі поспіль).

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Тим самим, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.

Отже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №465/205/17, від 28 жовтня 2021 року у справі №465/6555/16-ц.

Системний аналіз п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явилися в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч.2 ст.257 ЦПК України).

Згідно зі ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №558/9/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №757/23967/13-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що позивачем було допущено повторність (другої підряд) неявки в судове засідання при належному повідомленні про час та місце розгляду справи, а заява про розгляд справи за відсутності позивачем (та/або його представником) не подана і неявка позивача перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність залишення вищевказаного позову без розгляду на підставі ст.257 ч.1 п.3 ЦПК України в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.3 ст.257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Частиною 5 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд вважає, що дії позивача є необґрунтовані, з огляду на наступне.

Позовна заява позивачкою була подана в суд 27.08.2024 року.

Підготовчі засідання по справі призначалися на 10.10.2024 року, на 12.11.2024 року, на 06.02.2025 року. Позивачка ОСОБА_1 жодного разу в підготовчі судові засідання не з`явилася. Також вона не з`явилась і в судові засідання, призначені слуханням на 25.02.2025 року, 14.05.2025 року, 10.06.2025 року, хоча про час і дату розгляду справи належним чином повідомлялась.

ОСОБА_5 , як позивач по справі відповідно до ст. ст. 43, 44, 49 ЦПК України повинна добросовісно користуватись своїми процесуальними правами та обов`язками. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України позивач, як учасник справи зобов`язана виявляти повагу до суду та до інших учасників процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо її явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом та судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом та судом.

Тобто, позивач, повинна була цікавитись своєю справою, дбати про її своєчасний розгляд, повідомляти суд про причини неявки. Натомість, позивачка абсолютно своєю справою не цікавилась, адресу для листування не уточнила, зі спадковою справою, про витребування якої в приватного нотаріуса Варламова О.В. вона просила суд, не ознайомилась, відзив на позов, який відповідачі надіслали рекомендованим листом, не отримала. Справа неодноразово відкладалась слуханням в зв`язку з неявкою позивача. Заяви від позивачки про розгляд справи за її відсутності в суд не надходило. Також вона жодного разу не повідомила суд про причини своєї неявки.

Відповідачі, зі свого боку, постійно з`являлись в судові засідання, вимушені були відкладати всі свої справи, відпрошуватись з роботи, також з ними кожного разу була присутня їх захисник - адвокат Аліменко Л .В., яка здійснювала представництво їх інтересів при розгляді зазначеної справи на підставі ордеру, який міститься в матеріалах справи та договору про надання правничої допомоги від 19.09.2024 року.

Таким чином, позивач систематично протидіяла правильному та швидкому вирішенню спору, діяла недобросовісно та пред`явила необґрунтований позов.

У зв`язку з такими необґрунтованими діями позивачки відповідачами були понесені судові витрати, які полягають в оплаті послуг адвоката в зв`язку з наданням правничої допомоги при розгляді зазначеної справи.

Згідно квитанції від 19.09.2024 року відповідачі сплатили адвокату Аліменко Л.В. гонорар в сумі 15000 гривень.

Дана сума гонорару є погодженою сторонами, визначеною умовами договору про надання правничої допомоги і фіксованою.

Попередній (орієнтовний) розрахунок цих витрат відповідачами був наведений у відзиві на позов.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії) бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із заявою про стягнення з позивачки ОСОБА_1 на їх користь 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На обгрунтування цих вимог, відповідачі надали ордер на надання правничої (правової) допомоги; договір про надання правничої допомоги №б/н від 19.09.2024 року; акт прийому наданих послуг від 07.07.20205 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 19.09.2024 року, з якої вбачається, що адвокатом Аліменко Л.В. 19.09.2024 року було прийнято від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору про надання правничої допомоги п`ятнадцять тисяч гривень.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 137, частини 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Будь-яких заперечень зі сторони позивача проти вимог відповідачів та їх представника про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень не надходило.

За таких обставин суд вважає необхідним стягнути в рівних частках з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 137, 142 ч.5, 257 ч.1 п.3, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламов Олександр Васильович, про визнання заповіту недійсним - залишити без розгляду.

Заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення судових витрат на професійну справничу допомогу задовольнити.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалу може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 14.07.2025.

Суддя: