Справа №461/4015/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрушки І.С.,

представника позивача Загарії О.Д.,

представника відповідача Рибака Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ), в інтересах якого діє адвокат Загарія Олександр Дмитрович (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: 58008, м. Чернівці, вул. Головна, 4, офіс 1), до Львівської митниці (адреса місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України (адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; код ЄДРПОУ 37567646) про відшкодування вартості примусово відчуженого майна,

встановив:

Адвокат Загарія Олександр Дмитрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Львівської митниці, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України, у якому просить:

-стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування заподіяних збитків протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, вартість незаконно відчуженого майна (безколекторних двигунів EMAX ECO II 2807 1300KV, т.м. «YINYAN MODEL» UPC 30, SKU , виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у картонних коробках - 189 штук; квадрокоптерів Mavic 3 Thermal, т.м. «DJI», виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у пластикових боксах. Серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4, 1581F5FJD238100DM51B, 1581F5FJD239100DKM94, 1581 F5FJD239400D607S -4 шт.) у сумі 1 072 585, 26 грн;

-стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, покликається на те, що 22.10.2023р. близько 13-00 год. позивач ОСОБА_1 на автомобілі марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 319 D, д.р.н. НОМЕР_3 , в якості водія прямував через пункт пропуску «Краківець-Корчова» Львівської митниці з Республіки Польща в Україну, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю - «зелений коридор», чим заявив про відсутність будь- яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню, або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. При здійсненні митного контролю транспортного засобу позивача виникла підозра на наявність в ньому товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню, а тому останній було переведено зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого огляду транспортних засобів та товарів, під час здійснення якого виявлено товар, який відповідно до ст. 374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: безколекторні двигуни EMAX ECO НОМЕР_4 , т.м. «YINYAN MODEL» UPC 30, SKU , виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у картонних коробках - 189 штук; квадрокоптери Mavic 3 Thermal, т.м. «DJI», виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у пластикових боксах. Серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4, 1581F5FJD238100DM51B, 1581F5FID239100DKM94, 1581 F5FJD239400D607S - 4 шт. Відносно ОСОБА_1 22.10.2023р. складено протокол про порушення митних правил № 1470/20900/23 за ознаками вчинення ним правопорушення порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України (далі - Протокол). На підставі ст. 511 МК України вилучено перелічені вище товари. Постановою у справі про порушення митних правил від 12.12.2023р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 30 відсотків вартості вказаних товарів на суму 321 775,58 грн. Товар, тимчасово вилучений згідно Протоколу повернуто ОСОБА_1 . Позивач звернувся в Галицький районним суд м. Львова із позовом про скасування вказаної вище постанови, однак рішенням від 27.02.2024р. у справі № 461/975/24 в його задоволенні було відмовлено. ОСОБА_1 звернувся до Львівської митниці із клопотанням про повернення вилученого в нього товару, однак листом № 7.4-1/21-04/10/7686 від 14.03.2024р. останнього повідомлено, що для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану, 10.03.2024р. проведено його примусове відчуження, відтак товар не може бути повернутий. Позивач вважає вказані дії Львівської митниці неправомірними, такими, що вчинені з грубим порушенням законодавства, яке передбачає порядок відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану, ними допущено порушення його права власності та завдано матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню.

Крім цього, у позовній заяві представник позивача просив звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.05.2025 клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Загарії Олександра Дмитровича задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви. Відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

12.06.2025 шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», Бернюга Анастасія Василівна, яка діє в інтересах Львівської митниці, подала відзив на позовну заяву. Представник відповідача, спростовуючи доводи позовної заяви вказує, що у зв`язку із введенням в Україні режиму воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022, пов`язаного із збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна на умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17.05.2012 № 4765-VI (далі Закон № 4765-VI), Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII), розпорядження КМУ від 26.02.2022 № 186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил», проведено примусове відчуження (вилучення) майна військовою частиною НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Наказ командира військової частини НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.03.2024 № 335 ), а саме: квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI», виробництво Китайська Народна Республіка. Новий, у пластиковому боксі. Серійний номер: 581F5FJD238100DM51B 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво Китайська Народна Республіка. Новий, у пластиковому боксі. Серійний номер: 1581F5FJD239400D607S 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво Китайська Народна Республіка. Новий, у пластиковому боксі. Серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво Китайська Народна Республіка. Новий, у пластиковому боксі. Серійний номер: 1581F5FJD239100DKM94 1 шт.; безколекторні двигуни EMAX ECO НОМЕР_4 , т/м: «YINYAN MODEL», виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у картонних коробках 189 шт. Зазначила, що рішення про примусове відчуження або вилучення, згідно зі статтею 4 Закону № 4765-VI приймається військовим командуванням, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження із зазначеними органами. Вказує, що чинним законодавством щодо процедури відчуження майна не передбачено обов`язку митного органу чи будь-якого іншого суб`єкта, в якого відчужується майно, перевіряти на відповідність критеріям розумності, необхідності та доцільності відчужене майно. В той же час, згідно із Законом № 4765-VI примусове відчуження майна здійснюється уповноваженим на те органом, у примусовому порядку та не передбачає будь-якого волевиявлення власника майна на надання згоди на відчуження. Фактично саме по собі відчуження майна відбувається з моменту прийняття уповноваженим органом рішення про відчуження. Зазначає, що Львівська митниця не приймала та не ухвалювала рішення щодо видачі наказу щодо примусового відчуження майна в даному випадку. На думку представника відповідача належного обґрунтування в чому полягають неправомірні дії митниці у даній справі, які норми права порушенні з боку митного органу не зазначено. Звертає увагу, що у висновку СЛЕД від 07.11.2023 № -0944 експерт, який проводив дослідження щодо відчуженого майна, при визначенні вартості об`єктів дослідження, враховував цінову інформацію щодо пропозицій продажу ідентичних товарів, наявних в мережі Інтернет на українському ринку. Таким чином, вартість товарів, яка заявлена позивачем до відшкодування, включає в себе ринкову вартість подібних товарів на ринку України із врахуванням митної вартості платежів. В той же час, ціна ввезених позивачем товарів є нижчою за вартість за вартість товарів на українському ринку. Таким чином, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо підтвердження реальної вартості цих товарів, які були придбані за межами території України. Крім цього, зауважує, що заява про відшкодування вартості примусово відчуженого майна є передчасною, оскільки процедура відшкодування такого майна умовах воєнного стану здійснюється в відповідно до процедури, передбаченою вищевказаним Порядком після припинення воєнного стану.

13.06.2025 Стегнієм Андрієм Васильовичем, який діє в інтересах Державної казначейської служби України, подано до суду письмові пояснення. Представник третьої особи просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіюваною шкодою. Однак, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому відповідачем шкоди. Стверджує, що Державна казначейська служба України є неналежним учасником у даній справі, оскільки прав та законних інтересів позивача не порушувало, та не несе відповідальності за протиправні дії чи бездіяльність інших юридичних осіб, а відшкодування шкоди, здійснюється з врахуванням норм ЦК України. Належним відповідачами у даній справі є Держава в особі органу яким позивачу заподіяна шкода.

Ухвалою суду від 24.06.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Загарія О.Д. позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві.

Представник Львівської митниці Рибак Н.Я. у судовому засіданні просив суд врахувати доводи викладені у відзиві та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.10.2023 головним державним інспектором оперативного відділу №2 УБК та ПМП Львівської митниці Стецихою Романом Івановичем відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 1470/20900/23, за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1470/20900/23, предмети правопорушення, а саме: квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI», виробництво Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 581F5FJD238100DM51B 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво Китайська Народна Республіка. Новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD239400D607S 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4 1 шт.; квадрокоптер Mavic 3 Thermal, т/м: «DJI, виробництво Китайська Народна Республіка, новий, у пластиковому боксі, серійний номер: 1581F5FJD239100DKM94 1 шт.; безколекторні двигуни EMAX ECO II 2807 1300KV, т/м: «YINYAN MODEL», виробництво Китайська Народна Республіка, нові, у картонних коробках 189 шт, вилучено на підставі ст. 511 МК України та передано на склад митниці.

Згідно висновку експерта СЛЕД ДМСУ від 07.11.2023 № -0944 вартість вилучених вищевказаних товарів становить 1072585,26 грн.

Постановою Львівської митниці від 12.12.2023 у справі про порушення митних правил №1470/20900/23 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.471 МК України, із накладенням на нього штрафу у розмірі 321775,58 грн. Товари, тимчасово вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №1470/20900/23 від 22.10.2023 постановлено повернути ОСОБА_1 . Також стягнуто з останнього на користь митниці 384,44 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №461/975/24 від 27 лютого 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил відмовлено повністю.

23.01.2024 ОСОБА_1 сплатив накладений на нього постановою у справі про порушення митних правил від 12.12.2023р. штраф у розмірі 321 775,58 грн., а також плату за зберігання товару на складі митного органу в розмірі 384,44 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями АТ «Універсал банк» №М18М-89ХХ-8ММА-849А від 23.01.2024 року та № ХМ31-КР66-98ХМ-Т3М1 від 23.01.2024.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Львівської митниці із клопотанням про повернення вилученого в нього товару.

Згідно наявного у матеріалах справи листа Львівської митниці Держмитслужби від 14.03.2024, ОСОБА_1 повідомлено про те, що у зв`язку із введенням в Україні режиму воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №64/2022, пов`язаного із збройною агресією російської федерації проти України, відповідно до Закону України від 12.05.2015р. № №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Закону України від 17.05.2012р. № 4765-VI «Про передачу, примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 №335 від 06.03.2024 «Про відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану», погодженого Головою Маріупольської районної військової адміністрації, актом про примусове відчуження майна від 10.03.2024р. №40, для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану, 10.03.2024р. проведено примусове відчуження майна, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №1470/20900/23 від 22.10.2023. Львівською митницею до вказаного листа долучено документи, на підставі яких відбулось примусове вилучення та відчуження товару, який належав позивачу, а саме: копії наказу т.в.о. командира в/ч НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.03.2024р. (далі - Наказ № 335) та акту № 40 про примусове відчуження або вилучення майна (далі - Акт).

Відповідно до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно з частиною другою статті 238 МК України, товари, які підлягають обов`язковій передачі для зберігання митному органу (крім валютних цінностей, а також дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння), зберігаються на складах митних органів.

Відповідно до частин першої - шостої статті 239 МК України, під складами митних органів розуміються складські приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, холодильні чи морозильні камери, які належать митним органам або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення . Товари, заявлені у різні митні режими, повинні зберігатися на складах митних органів окремо, з дотриманням порядку, встановленого цим Кодексом для відповідних митних режимів. Прийняття митними органами товарів, транспортних засобів комерційного призначення для зберігання на складах цих органів може здійснюватися із заповненням уніфікованої митної квитанції, форма та порядок застосування якої затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Порядок роботи складу митного органу визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі митного органу, за рішенням керівника митного органу або його заступника можуть передаватися митними органами на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі митного органу. Митні органи несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними. Витрати митних органів на зберігання товарiв, митне оформлення яких призупинено відповідно до статей 399, 400 і 401-1 цього Кодексу, відшкодовуються правовласником. У випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, таку відповідальність несе адміністрація підприємств, на складах яких розміщуються товари, передані митними органами цим підприємствам на зберігання.

Статтею 242 МК України встановлено, що товари, які зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Згідно з пунктом 9.1. Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 627, товари, що зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Відповідно до частини першої та другої статті 30 МК України, посадові особи та інші працівники митних органів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону. Шкода, заподіяна особам та їхньому майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів, відшкодовується у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою та другою статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

Статтею 3 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» визначено, що примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

В акті зазначаються: назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження, якщо інше не встановлено цим Законом.

У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі.

У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна.

Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

Згідно ст. 11 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», попереднє повне відшкодування вартості примусово відчуженого майна здійснюється на підставі документа, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проведена у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження. Для отримання наступної повної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану майно його колишній власник або уповноважена ним особа після скасування правового режиму воєнного стану звертається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем відчуження майна із заявою, до якої додаються акт і документ, що містить висновок про вартість майна. Для отримання наступної повної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму надзвичайного стану майно його колишній власник або уповноважена ним особа після скасування правового режиму надзвичайного стану звертається до органу, що прийняв рішення про таке відчуження, за місцем відчуження майна із заявою, до якої додаються акт і документ, що містить висновок про вартість майна. Порядок розгляду заяв та здійснення виплат з метою наступної повної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану майно встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В порушення вищенаведених норм, у Акті № 40 про примусове відчуження або вилучення майна невірно вказано власника майна - Державну митну службу України, в особі Львівської митниці, замість законного власника ОСОБА_2 . В той же час, в таблиці опису майна, його власником вказано ОСОБА_1 .

Також, у графі «Право власності на майно підтверджується» зазначено «майно, вилучене митницею у справах про порушення митних правил, по яким рішенням суду відсутнє, майно, прийняте на зберігання, термін зберігання, якого не закінчився та майно, прийняте на зберігання в рахунок забезпечення сплати штрафу».

Як встановлено вище, відповідно до пункту 3 резолютивної частини постанови Львівської митниці від 12.12.2023 товар, тимчасово вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 1470/20900/23 від 22.10.2023р. вирішено повернути ОСОБА_1 .

Враховуючи той факт, що позивачем сплачено штраф ще до прийняття Наказу № 335 від 06.03.2024р. та складення на його підставі Акта (дата відсутня), митний орган не мав права розпоряджатись його майном, яке зберігалось на підставі Протоколу, а зобов`язаний був виконати свою ж Постанову від 12.12.2023р. та передати його ОСОБА_3 , оскільки санкція ч. 2 ст. 471 МК України не передбачає конфіскації останнього, чого ним зроблено не було, а навпаки - позбавлено позивача права власності на належне йому майно.

Крім цього, в порушення ч. 4 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», в Акті відсутні відомості про документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, оцінка вартості вилученого майна з метою визначення його вартості для проведення процедури примусового відчуження (вилучення) не проводилась, а за основу взято його вартість, визначену Висновком експерта Управління товарознавчої, інженерно-технічної та криміналістичної експертизи ОСОБА_4 № 142000- 3301-0944 від 07.11.2023р., який складався для визначення вартості майна для вилучення згідно Протоколу про порушення мирних правил і визначення розміру штрафу, що є неправомірним.

Крім цього, Акт не містить відомостей про те, що він складався в присутності власника майна (позивача), та про вручення його примірника позивачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

Як вбачається із Акту в ньому наявна графа «Дата підписання акта «___» 2024р.», де міститься знак примітки «*», відповідно до якої внизу документа зазначено, що це дата, з якої виникає право державної власності на майно.

Проте в Акті вказана графа не заповнена, Акт не містить дати його підписання (складення), що є грубим порушенням вказаної вище норми Закону. Хоча в додатках до листа Львівської митниці від 14.03.2024р., до якого додано копію вказаного Акту, його дату вказано 10.03.2024р.

З наведеного вище слідує, що митний орган не мав правових підстав для примусового відчуження належного позивачу майна. Попри це грубо порушив процедуру такого відчуження, чим завдав власнику майна матеріальних збитків, які виражаються у вартості майна, право власності на яке незаконного його позбавлено.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Спірні правовідносини стосуються правомірності примусового вилучення (безколекторних двигунів EMAX ECO II 2807 1300KV, т.м. «YINYAN MODEL» UPC 30, SKU , виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у картонних коробках - 189 штук; квадрокоптерів Mavic 3 Thermal, т.м. «DJI», виробництво Китайська Народна Республіка, нові, у пластикових боксах, серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4, 1581F5FJD238100DM51B, 1581F5FJD239100DKM94, 1581 F5FJD239400D607S -4 шт.), які належать ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Суб`єктами права власності на території України визнаються Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 ЦК України (стаття 318 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 41 Конституції України примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до частини третьої статті 321 ЦК України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

У разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, з метою суспільної необхідності майно може бути примусово відчужене у власника на підставі та в порядку, встановлених законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості (реквізиція). В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується (частини перша - третя статті 353 ЦК України).

Під реквізицією варто розуміти примусове оплатне відчуження майна державою у власника при існуванні надзвичайних обставин на підставі та в порядку, встановленому законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості або без такого. Метою реквізиції є усунення або запобігання тим наслідкам, що виникли або можуть виникнути, наступити через стихійне лихо, аварію, епідемію, епізоотію, воєнний або надзвичайний стан та за інших надзвичайних обставин.

Реквізиція застосовується за надзвичайних обставин, які вимагають негайних дій, вона провадиться в позасудовому (адміністративному) порядку за рішенням органів державної влади. Адміністративний порядок реквізиції майна у власника обумовлений необхідністю швидкої реакції від органів державної влади на надзвичайні обставини. Норми, що регулюють реквізицію, спрямовані на вирішення колізії публічного інтересу та цивільного права (зокрема, права власності, інших цивільних прав), розв`язання якої відбувається на користь публічного інтересу.

Залежно від підстав проведення реквізиції, існує два її види: реквізиція за надзвичайних обставин (частина перша статті 353 ЦК України); реквізиція в умовах воєнного або надзвичайного стану (частина друга статті 353 ЦК України). Відмінність між реквізицією (частина перша статті 353 ЦК України) та реквізицією в умовах надзвичайного чи воєнного стану (частина друга статті 353 ЦК України) полягає у моменті відшкодування вартості майна. У першому випадку його має бути проведено до примусового відчуження майна, а в другому - обов`язок держави відшкодувати вартість майна настає після його примусового відчуження.

Право вимагати повернення майна обумовлюється наявністю в особи статусу «колишнього» власника. За допомогою такої конструкції законодавець створює передумови для охорони інтересів приватних осіб. Повернення майна можливе за умови: припинення надзвичайних обставин, тобто стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії, воєнного або надзвичайного стану та ін.; збереження майна; заявлення власником позовної вимоги про його повернення до органу, що проводив його реквізицію або якому передано відповідне майно; встановлення можливості повернення (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2018 року в справі № 284/276/16-ц, від 13 вересня 2023 року у справі № 707/1298/22).

Указами Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з агресією держави-окупанта проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан та оголошено про проведення загальної мобілізації.

В Указі Президента України від 24 лютого 2002 року № 64/2022 «Про введення в Україні воєнного стану в Україні» зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (пункт 3).

Повідомленням від 28 лютого 2022 року Україна поінформувала Генерального секретаря Ради Європи щодо обсягу відступу від частини своїх зобов`язань за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, пославшись, зокрема, на статтю 41 Конституції України та статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Воєнний стан та загальна мобілізація тривають дотепер.

Статтею 17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Примусове відчуження майна, що перебуває у приватній власності, є одним із заходів, який підлягає застосуванню в умовах режиму воєнного стану в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина (стаття 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Примусове відчуження майна - це позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»). Примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості (частини перша та друга статті 3 вказаного Закону).

Аналізуючи докази наявні у матеріалах справи та аргументи учасників у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не дотримано процедури примусового відчуження/вилучення у позивача товару, що ставить під сумнів правомірність здійсненого примусового відчуження/вилучення у позивача майна. Враховуючи те, що відчуження відбулось саме на складі Львівської митниці під час зберігання товару, переміщеного на митну територію України, обов`язок забезпечення схоронності якого покладено на митний орган, отже, розмір майнової шкоди, яка була завдана позивачу внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) Львівської митниці як зберігача вилученого у позивача товару, слід оцінити у загальному розмірі 1072585 гривень 26 копійок (фактично визначеному самим відповідачем).

Згідно правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18): «відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення.».

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, а тому його слід задовольнити, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування заподіяних збитків протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, вартість незаконно відчуженого майна (безколекторних двигунів EMAX ECO II 2807 1300KV, т.м. «YINYAN MODEL» UPC 30, SKU , виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у картонних коробках - 189 штук; квадрокоптерів Mavic 3 Thermal, т.м. «DJI», виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у пластикових боксах. Серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4, 1581F5FJD238100DM51B, 1581F5FJD239100DKM94, 1581 F5FJD239400D607S -4 шт.) у сумі 1 072 585, 26 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування заподіяних збитків протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, вартість незаконно відчуженого майна (безколекторних двигунів EMAX ECO II 2807 1300KV, т.м. «YINYAN MODEL» UPC 30, SKU , виробництво Китайська Народна Республіка. Нові, у картонних коробках - 189 штук; квадрокоптерів Mavic 3 Thermal, т.м. «DJI», виробництво Китайська Народна Республіка, нові, у пластикових боксах, серійний номер: 1581F5FJD237J00DQ6J4, 1581F5FJD238100DM51B, 1581F5FJD239100DKM94, 1581 F5FJD239400D607S -4 шт.) у сумі 1 072 585 (один мільйон сімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 26 копійок.

Судові витрати щодо сплати судового збору віднести за рахунок витрат Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 );

представник позивача - адвокат Загарія Олександр Дмитрович (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: 58008, м. Чернівці, вул. Головна, 4, офіс 1);

відповідач - Львівська митниця (адреса місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; );

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України (адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; ).

Повний текст рішення складено та підписано 15 липня 2025 року.

Головуючий суддя Олександр КІТОВ