ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/639/25 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Склярської І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Рядчої Т.І., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 29 жовтня 2010 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 584. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2024 року у справі № 766/6344/24 шлюб між сторонами розірвано. На даний час неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду.

Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімумуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 25 жовтня 2024 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивачки, що не заперечується відповідачем, останній є працездатним, коштів на утримання дитини не надає, відомості про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, у справі відсутні, тому дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення судом норм процесуального права, просив рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2025 року скасувати та направити справу на новий розгляд.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: ОСОБА_5 , судді: Кутурланова О.В., Склярська І.В.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 09 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 20 червня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у ній матеріалами із зазначенням дати 15 липня 2025 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і заперечення інших учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи порушив норми процесуального права, не розглянувши клопотання представника відповідача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим справу розглянуто у його відсутності без ведення протоколу судового засідання. Крім того, суд першої інстанції 24 календарні дні не надавав для ознайомлення текст судового рішення, загальний доступ до якого забезпечено в ЄДРСР 23 травня 2025 року, що є процесуальним порушенням. Під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував подану відповідачем відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої ОСОБА_2 не перебуває на обліку в жодному РТЦК та СП за місцем проживання в Миколаївській області. ОСОБА_2 не працевлаштований, не має стабільного доходу, рухомого чи нерухомого майна, не вчиняв дороговартісних покупок, тому вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, протилежного позивач не довела. Вважає необґрунтованими доводи позивача про втрату житла, оскільки квартира, про яку вона зазначає, є спільною частковою власністю колишнього подружжя, в якому позивач не була зареєстрована Крім того, позивач зняла з реєстрації відповідача без його згоди та подала заяву про реєстрацію пошкодженого майна без його відома з метою отримання грошових коштів. Вважає, що позивач не бажає отримувати аліменти на дитину у мінімальному розмірі, а зацікавлена лише в грошових коштах, які становлять частку від доходу, отриманого на військовій службі, тому в день ухвалення судового рішення позивач мала намір відкликати даний позов.

У відзиві на апеляційну ОСОБА_1 зазначила, що доводи апелянта про відсутність доходів та неможливість сплати аліментів у встановленому судом розмірі не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки до апеляційної скарги не додано жодних документів, які б підтверджували безробіття або відсутність доходу відповідача, що свідчить про умисне приховування джерел доходу з метою уникнення сплати аліментів. Апеляційна скарга не містить нових або істотних обставин, які б могли вплинути на законність чи обґрунтованість судового рішення. Відповідач ввів суд в оману, стверджуючи, що не перебуває на військовій службі, оскільки згідно довідки № 2493 від 22 травня 2023 року він з 08 лютого 2023 року перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , наразі його переведено до іншої військової частини, дислокованої в Одеській області, а його посилання на відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 та Миколаївської областей не спростовує факту проходження військової служби у військових частинах інших областей та наявність статусу військовослужбовця. Доводи відповідача відносно спільної часткової власності житлового будинку не відповідають дійсності, оскільки відповідно до договору дарування № 885 від 26 червня 2013 року вказане майно є особистою приватною власністю позивача. Відсутність відповідача у судовому засіданні не є наслідком процесуального порушення з боку суду, а є результатом неналежної організації зі сторони відповідача; твердження щодо відсутності протоколу судового засідання не є порушенням його прав та підставою для скасування рішення суду відповідно до ст. 376 ЦПК України; оприлюднення рішення суду з порушенням строку не є безумовною підставою для його скасування та не позбавляє учасника справи реалізувати право на апеляційне оскарження.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визначивши аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, в той час як позивач ОСОБА_1 не просила вказувати мінімальну межу - 50 % прожиткового мінімуму. Позивач не довела необхідність сплачувати додаткові заняття для сина, гуртки чи лікування, нею не наведено жодної обставини, яка б вказувала на понесення додаткових витрат, що не підтверджує обставин необхідності призначення аліментів у розмірі більшому, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доводи позивача про наявність у ОСОБА_2 статусу військовослужбовця є безпідставими, оскільки посвідчення учасника бойових дій не підтверджує вказану обставину, крім того, ОСОБА_2 з 01 листопада 2024 року виключений з особового складу ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується відміткою у військовому квитку. З 15 січня 2025 року він перебуває у розшуку, а з 21 березня 2025 року щодо нього розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002084 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, відтак останній не може перебувати у розпорядженні будь-якої військової частини. Після звільнення з військової служби, ОСОБА_2 закрив банківський рахунок на, який надходила заробітна плата та відкрив новий рахунок від в АТ "Ощадбанк", з виписки по якому вбачається відсутність стабільного доходу. Зазначив, що у нього наявне право щодо звернення до суду із позовною заявою про визнання житлового будинкуспільною сумісною власністю, в той час як позивач отримала грошові кошти від держави за знищене майно, що надає її можливість винаймати житло. Зазначив про порушення судом норм процесуального права, що ідентичне доводам апеляційної скарги.

У запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_1 зазначила про правомірність визначеного судом розміру аліментів відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК УКраїни, доводи відповідача щодо виходу суду за межі позовних вимог вважає безпідставними. Отримання компенсації за зруйноване майно не є предметом розгляду даної справи. Розцінює посилання відповідача на відкриття нового банківського рахунку після відкриття провадження у даній справі, за яким відсутній стабільний дохід, як спробу приховати реальні доходи.

У додаткових поясненнях у справі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , зазначив, що дії позивача спрямовані на безпідставне збагачення, без врахування інтересів дитини, заявлені позовні вимоги обгрунтовано лише відсутністю житла, інших документів на підтвердження обставин, які б вказували на недостатність аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, не надано.

Згідно приписів частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга подана на рішення суду про стягнення аліментів, з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 29 жовтня 2010 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 584.

Сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 26 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні.

Відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 28 січня 2025 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2024 року у справі № 766/6344/24.

Позивач ОСОБА_1 та неповнолітня дитина ОСОБА_4 зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3009- та № 3009- від 06 липня 2022 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) викладено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Заперечуючи проти визначеного судом розміру аліментів, відповідач ОСОБА_2 , зокрема, посилався на відсутність стабільного доходу, майна, що перебуває на праві власності.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи апелянта, оскільки відсутність можливості надавати дитині відповідного розміру утримання є його суб`єктивним твердженням та не є доведеною належними доказами обставиною, що враховується судом при визначенні розміру аліментів, а також не звільняє платника аліментів від обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини та належного матеріального забезпечення. Надані ним копії повідомлень ІНФОРМАЦІЯ_3 № 10/1/185 від 15 квітня 2025 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1138 від 20 березня 2025 року, Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону № 38-5-9-2995вих-25 від 22 травня 2025 року, якими підтверджено факт неперебування на обліку у відповідних ТЦК та СП, а також наявність кримінального провадження № 0002084 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, не спростовує можливість відповідача сплачувати аліменти на дитину у визначеному судом розмірі.

Надана апелянтом копія 9 сторінки військового квитка не є достатнім доказом на підтвердження його заперечень щодо розміру аліментів, а також не містить інформації про належність вказаного документа саме відповідачу та повних даних щодо проходження ним військової служби.

Крім того, виписка АТ "Ощадбанк" з рахунку відповідача за період з 01 січня 2025 року до 29 травня 2025 року не свідчить про відсутність рахунків у інших фінансових установах та не є беззаперечним доказом матеріального становища платника аліментів.

Відсутність доходу платника аліментів не звільняє його від сплати аліментів та не може слугувати перешкодою для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апелянта про безпідставність посилання позивача на втрату житла є необґрунтованими, а тому не беруться судом до уваги.

Суд зауважує, що неповнолітня дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим обов`язок останньої полягає як у матеріальному забезпеченні дитини, так і постійному вихованні та догляді, що потребує значних моральних та фінансових затрат. Недоведення позивачем наявності додаткових витрат на утримання дитини не є предметом розгляду у даній справі та на суть вирішення спору не впливає.

Таким чином, визначений судом розмір аліментів, з урахуванням мінімального гарантованого та мінімального рекомендованого розміру аліментів, відповідає обставинам справи, вимогам статті 182 СК України, та не є надмірним.

Твердження апелянта про вихід судом за межі позовних вимог щодо визначення мінімального розміру присуджених до стягнення аліментів є його суб`єктивним тлумаченням норм права, а тому відхиляється апеляційним судом.

Так, частина друга статті 182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку - це мінімальний (гарантований) розмір, який підлягає до стягнення, тобто цей розмір аліментів не може були нижче ніж відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з цим, суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин норму частини п`ятої статті 183 СК України про максимальний розмір аліментів на дитину, який не може бути більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки вказана вимога стосується визначення розміру аліментів на на трьох і більше дітей, тому рішення в цій частині необхідно змінити, виключивши таке посилання суду з резолютивної частини рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на не розгляд судом першої інстанції клопотання представника відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції колегія суддів не враховує як таке, що не вплинуло на результати прийнятого судом рішення та не свідчить про його незаконність чи необґрунтованість. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву та доказів на відповідній стадії судового процесу, які враховано судом та надано їм правову оцінку.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (постанова від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц, провадження № 14-75цс220).

Відтак, апелянт скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду, навів доводи по суті спору, які розглянуто апеляційним судом.

Твердження апелянта про відсутність протоколу судового засідання є безпідставним, спростовується матеріалами справи (а.с. 92), а його посилання на несвоєчасність вручення та оприлюднення судового рішення не впливає на його законність та не позбавило відповідача права на апеляційне оскарження.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди скаржника із висновками суду та спростовуються матеріалами справи.

Щодо вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що з урахуванням вимог статті 374 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження для скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, а також те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою відповідальності як матері, так і батька, враховуючи матеріальне становище сторін, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Разом з цим, апеляційний суд роз`яснює учасникам справи, що особа, яка одержує аліменти може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів (стаття 192 СК України).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України - зміні шляхом виключення з його резолютивної частини умови про стягнення аліментів у розмірі не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2025 рокузмінити, виключивши з його резолютивної частини словосполучення: "та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку".

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: О.В. Кутурланова

І.В. Склярська