Справа № 683/562/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Братенка В.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Вонсовича М.М.,

представника відповідача Турчака М.В.

розглядаючи у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до гаражного кооперативу «Авіатор» про визнання недійсним та скасування рішення правління та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до гаражного кооперативу «Авіатор» і просила:

-визнати недійсним та скасувати рішення правління гаражного кооперативу «Авіатор», оформленого протоколом засідання №38 від 29 червня 2024 року, яким їй відмовлено в прийнятті в члени кооперативу;

-зобов`язати правління повторно розглянути її заяву та прийняти в члени гаражного кооперативу;

-визнати незаконним відключення від електропостачання належного їй гаража № НОМЕР_1 , здійснене т.в.о. гаражного кооперативу «Авіатор» ОСОБА_2 ;

-зобов`язати гаражний кооператив «Авіатор» відновити електропостачання гаража шляхом підключення до електромережі кооперативу.

В обґрунтування позову вказувала, що 01 вересня 2023 року придбала гараж № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Авіатор», шляхом отримання плану-характеристики від 01 вересня 2023 року та того ж дня звернулась із заявою до правління ГК «Авіатор» про прийняття в члени кооперативу, сплатила вступний внесок у розмірі 600 грн. 21 червня 2024 року листом їй повідомлено про встановлення випробувального терміну, а також про те, що у випадку виконання нею Статуту, рішень правління, питання включення її до членів кооперативу буде розглянуто на засідання правління 29 червня 2024 року. Проте 29 червня 2024 року рішенням правління кооперативу їй відмовили в прийнятті в члени кооперативу з надуманих підстав. В подальшому 3 травня 2024 року протоколом №37 засідання правління кооперативу прийнято рішення про встановлення тарифів на електроенергію в кооперативі. Листом т.в.о правління Турчака М.В. від 03 липня 2024 року повідомлено їй про необхідність сплачувати в касу кооперативу експлуатаційні внески відповідно до вимог п.7.5 Статуту замість 8687 грн. на рік, кошти в сумі 4340 грн на рік, безпідставно відключено належний їй гараж від електропостачання кооперативу та запропоновано звернутися безпосередньо до Хмельницькобленерго щодо підключення електроенергії.

Уважала дії правління гаражного кооперативу та їх рішення незаконними, а тому просила позов задовольнити.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до п.7.3 Статуту ГК «Авіатор» є асоційованим членом кооперативу, яка 01 вересня 2023 року подала заяву про реєстрацію на її ім`я гаражу № НОМЕР_1 , у зв`язку із його купівлею та зобов`язалась виконувати вимоги Статуту та своєчасно сплачувати встановлені платежі та у подальшому вказаний гараж рахується за позивачкою.

Рішенням правління кооперативу, оформленого протоколом №38 від 29 червня 2024 року, їй відмовлено в прийнятті в члени кооперативу у зв`язку із невідповідністю її заяви вимогам Статуту, а також на підставі п.7.4 Статуту через невиконання вимог Статуту, рішень правління та загальних зборів членів кооперативу.

Крім того, відключено гараж № НОМЕР_1 від електропостачання ГК «Авіатор».

У судовому засіданні поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що спір виник корпоративних відносин, а відтак не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача проти закриття провадження заперечив, оскільки ОСОБА_1 не є членом кооперативу, що підтверджується відповіддю т.в.о. «Авіато» ОСОБА_2 від 24 червня 2025 року, а тому вказаний спір не є корпоративний і має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що з моменту реєстрації за позивачкою гаражу в гаражному кооперативі вона є його асоційованим членом, а тому між сторонами виникли корпоративні відносини і спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи та витребувані судом докази, суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст. 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №911/1834/18, від 11.01.2022 у справі №904/1448/20).

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення правління гаражного кооперативу «Авіатор», оформленого протоколом засідання правління кооперативу №38 від 29 червня 2924 року, яким їй відмовлено в прийнятті в члени кооперативу, а також визнати незаконним дії щодо відключення гаража від електроенергії; зобов`язати ГК «Авіатор» відновити електропостачання шляхом підключення його до електромережі кооперативу.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.

Відповідно під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За змістом частин першої та другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю належать до господарських відносин (стаття 2, частина шоста статті 3 ГК України).

Питання господарської діяльності кооперативів врегульовано статтею 94 ГК України, яка визначає кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань, які можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Кооперативи здійснюють свою господарську діяльність відповідно до вимог ГК України, інших законодавчих актів.

Законодавець врегулював приписами статей 95-100 ГК України порядок створення та діяльності виробничих кооперативів, як таких, що є, поміж інших, підприємствами колективної власності, передбачивши водночас існування відповідного закону, що регулює діяльність різних видів кооперативів (частина перша статті 94 ГК України).

Зазначені вище норми ГК України кореспондуються із приписами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо

Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах (частина перша статті 7 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про кооперацію» для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

За статтями 20, 21 Закону України «Про кооперацію» для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди. Пайовий фонд - майно кооперативу, що формується за рахунок паїв (у тому числі додаткових) членів та асоційованих членів кооперативу. Неподільний фонд створюється в обов`язковому порядку і формується за рахунок вступних внесків та відрахувань від доходу кооперативу. Цей фонд не може бути розподілений між членами кооперативу, крім випадків, передбачених законом. Порядок відрахувань до неподільного фонду частини доходу визначається статутом кооперативу. Резервний фонд створюється за рахунок відрахувань від доходу кооперативу, перерозподілу неподільного фонду, пожертвувань, безповоротної фінансової допомоги та за рахунок інших не заборонених законом надходжень для покриття можливих втрат (збитків). Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу. Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

У випадку ліквідації кооперативу майно кооперативу, що залишилося після задоволення вимог кредиторів кооперативу, здійснення виплат членам кооперативу паїв та виплат на паї, кооперативних виплат, оплати праці, розрахунків з кооперативним об`єднанням, членом якого він є, розподіляється між членами кооперативу у порядку, визначеному статутом. Майно неподільного фонду не підлягає поділу між його членами і передається за рішенням ліквідаційної комісії іншій (іншим) кооперативній організації (кооперативним організаціям) або зараховується до доходу бюджету. При цьому у рішенні повинні бути визначені напрями використання зазначеного майна (частини шоста та сьома статті 29 Закону України «Про кооперацію».

Особливості діяльності обслуговуючих кооперативів містяться у статтях 2, 23, 26 Закону України «Про кооперацію».

Так, обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку. Норма про кооперативні виплати не поширюється на сільськогосподарські обслуговуючі кооперативи.

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Тобто, гаражний кооператив за своєю суттю є обслуговуючим кооперативом, створеним для задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу.

Особи, які є членами створеного ним обслуговуючого кооперативу, є правомочними брати участь в управлінні обслуговуючим кооперативом, отримувати певну частку активів обслуговуючого кооперативу в разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливають з їх участі у кооперативі.

За змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічний за змістом висновок у відповідних правовідносинах викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19).

За змістом п.3.1., 2.4, Статуту ГК «Авіатор» є гаражним кооперативом, який створюється з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів Кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації , самоуправління та самоконтролю, поділу між ними витрат та можливих ризиків, видами діяльності якого є організації будівництва гаражів індивідуально кожним членному кооперативу за його рахунок, експлуатація та ремонт службових приміщень, підсобних та технічних споруд, комунікацій та інших інженерних мереж, забезпечення охорони гаражів з транспортними засобами, що належать членам кооперативу та іншого майна, що належить кооперативу, управління нерухомим майном за винагороду на основі контракту, комплексне обслуговування об`єктів.

Згідно розділу 13 Статуту джерелами формування майна кооперативу є, зокрема, членські внески (вступні, щомісячні (річні) та цільові, паї та додаткові паї), майно добровільно передане кооперативу його членами, кошти, що надходять від господарської діяльності, доходи від надання в тимчасове орендне користування власності кооперативу.

Таким чином, як за приписами законодавства, так і за положеннями Статуту відповідач є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту, має відповідні фонди. Члени кооперативу є носіями корпоративних прав, зокрема, у їх відносинах з кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Відповідно до розділу 7 статуту у Кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його Статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу фізична особа чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі.

Згідно ст.13.3, 13.4 Статуту майно кооперативу складається з будівель та споруд, що розташовані на земельній ділянці кооперативу, грошових внесків та майнових паїв членів Кооперативу.

Відповідно до розділу 15 Статуту вступні, пайові, щомісячні (річні) внески є обов`язковою умовою членства у кооперативі. При вступі в Кооператив доля організації забезпечення його діяльності кожен член кооперативу робить вступний внесок у грошовій формі. Пай члена кооперативу формується з обов`язкового грошового внеску. Пай може бути переданий по заяві особою, яка добровільно вибула з членів Кооперативу, новому члену Кооперативу, який придбав у особи, що вибула, гараж в Кооперативі.

Згідно ст. 5.1 Статуту членами кооперативу можуть бути громадяни України фізичні особи, які досягли 16 річного віку та юридичні особи України, що діють через своїх представників, які виявляють бажання брати участь у діяльності та розбудові кооперативу, додержуватись вимог цього Статуту, внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених Статутом кооперативу і користуються правом ухвального голоси. Першочергове право на членство в кооперативі мають, зокрема фізичні особи, які придбали згідно чинного законодавства України та Статуту Кооперативу у членів Кооперативу або з фонду кооперативного майна гаражі (бокси).

Вступ до Кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви до Правління Кооперативу (Голови Правління). Особа, яка подала заяву про вступ до Кооперативу, вносить вступний внесок і пай в порядку та розмірах, визначених Статутом. Громадяни, які придбали гараж у члена Кооперативу, що вибув, або з фонду кооперативного майна повинні у 30-ти денний термін після дати набуття права власності подати заяву про вступ до Кооперативу і до долучити до заяви додатки, визначені ст..5.5 Статуту. Рішення Правління Кооперативу про прийняття в члени Кооперативу підлягає затвердженню Загальними зборами членів Кооперативу. З моменту прийняття Правління Кооперативу такого рішення і до його затвердження Загальними зборами така особа має право асоційованого членства в кооперативі.

Позивачка ОСОБА_1 придбала в особи, що вибула, гараж № НОМЕР_2 , який зареєстрований за нею відповідно до заяви від 01 вересня 2023 року, що підтверджуються наданим їй планом-характеристикою гаража, а також сплатила вступний внесок, що сторонами не заперечується.

Крім того, ОСОБА_1 у судовому засідання зазначала, що подала заяву про прийняття її в члени кооперативу, відповідно до вимог 7.3 Статуту. При цьому, зразок заяви про прийняття її в члени їй не надали, як і перелік необхідних для долучення до неї документів, а також встановили не передбачений Статутом випробувальний термін для прийняття в члени кооперативу. Уважала, що засідання Правління, на якому вирішувалось питання про прийняття її в члени кооперативу було неправомочне, оскільки частина його членів не були безпосередньо присутні, а брали участь в телефонному режимі, що унеможливлювало їх ідентифікацію.

Як убачається зі змісту позовної заяви, спір виник між асоційованим членом товариства, який відповідно до статуту та чинного законодавства, має в ньому корпоративні права, порушенням яких, обґрунтовано позовні вимоги, тобто спір виник з приводу прийняття в члени кооперативу, порядку ухвалення Правлінням кооперативу рішень, діяльністю кооперативу, у зв`язку з чим даний спір виник з корпоративних відносин.

Визначення законом особливостей правового, організаційного, економічного та соціального функціонування кооперативів прямо передбачено приписами ГК України і наявність таких особливостей, зокрема, щодо розподілу голосів членів кооперативу під час прийняття рішення, способу реалізації членами кооперативу своїх прав на участь в діяльності кооперативу, управлінні ним не суперечить змісту та природі корпоративних відносин.

Таким чином, враховуючи, що спір у цій справі виник у зв`язку з порушенням прав члена кооперативу у зв`язку з прийняттям рішення членами кооперативу щодо відключення електроенергії від гаража позивача, суд приходить до висновку, що вказаний спір віднесений до суду господарської юрисдикції.

Подібні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 та постанові Верховного Суду у справі №390/1229/18 від 27 листопада 2019 року.

На стадії відкриття провадження по справі відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження по справі, а якщо справу вже відкрито провадженням, то є підстави закриття провадження у справі за ч.1 п.1 ст.255 ЦПК України справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В порядку ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює позивачу, що розгляд цієї справи відносить до господарської юрисдикції.

Ураховуючи викладене та керуючись, ст. 255, 260, 261, Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до гаражного кооперативу «Авіатор» про визнання недійсним та скасування рішення правління та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 10 липня 2025 року.

Суддя: