Справа № 639/1268/25
Провадження № 2/639/877/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Борисенка О.О.

секретарів судового засідання: Пивоварової Т. В., Кобзар І.І., Семенюк А.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/2168/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова (після перейменування Новобаварський районний суд міста Харкова) з позовною заявою до ОСОБА_3 , зазначивши третьою особою Службу у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» та підписані представником позивача адвокатом Маламуж-Корнієнко Тамарою Станіславівною, яка діє на підставі ордеру (а.с.5).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2007, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.04.2015 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу син сторін залишився проживати разом з батьком ОСОБА_1 , спору про визначення його місця проживання не було, вихованням та утриманням сина займається його батько ОСОБА_1 . Відповідач не бере жодної участі у житті дитини, матеріальної допомоги на його утримання не надає, свідомо усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків.

28.02.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.45-46).

31.03.2025 суд постановив ухвалу про залучення до участі в справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с.66-67).

У підготовчому засіданні 29.04.2025 суд долучив до матеріалів справи заяву відповідача, в якій остання вказала, що після реєстрації другого шлюбу вона змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », на підтвердження чого надала копію паспорту та копію свідоцтва про шлюб (а.с.84-86,91-94).

14.05.2025 суд постановив ухвалу про витребування від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору у справі (а.с.107).

10.06.2025 суд на місці постановив ухвали про долучення до матеріалів справи письмового висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 16.05.2025, що надійшов до суду 28.05.2025; про долучення до матеріалів справи надану позивачем у підготовчому засіданні нотаріально посвідчену заяву відповідача ОСОБА_2 від 07.03.2025 (а.с.127-134).

10.06.2025 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у цій цивільній справі, та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.136).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того зазначив, що з 5 років син проживає з ним і він про нього піклується. Піклування матері зводиться до того, що вона за останні кілька років придбала сину дві зимові куртки та син рідко відвідує домівку матері. У відповідача є інша родина та інша дитина. Відповідач не зловживає спиртними напоями і наркотичними засобами та не поводиться агресивно з сином. Просив суд, у випадку не можливості задоволення його позовних вимог, задовольнити нову вимогу про встановлення факту самостійного виховання дитини. Мотивом для цього було те, що він не має змоги вивести дитину за кордон (з врахуванням безпекової ситуації у місті Харків). Зазначив, що коли він ще мав можливість для перетину кордону, не зміг знайти відповідача щоб отримати нотаріально посвідчену згоду матері на виїзд дитини за кордон.

Відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином (згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України), у судове засідання не з`явилась, 11.04.2025 від неї до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі (а.с.84).

Третя особа Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, 28.04.2025 подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутності її представника, при прийнятті рішення погодитись з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності або недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.88).

Третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, у поданих до суду 28.05.2025 письмових поясненнях вказала, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради не підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення відповідача батьківських прав у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх підстав для підтвердження умисної винної поведінки відповідача та неможливості виправити ситуацію; просила розглядати справу без участі її представника (а.с.128).

Суд, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин 1,4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд встановив, що батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтвв про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.04.2015, яке набрало законної сили 15.04.2015, розірвано шлюб, зареєстрований 25.08.2007 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією цього рішення (а.с.7).

Мати ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу 28.05.2016 з ОСОБА_7 змінила своє прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.86).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та за цією адресою з 13.12.2024 зареєстрований син сторін ОСОБА_4 , що підтверджується довідками про реєстрацію (а.с.9,20).

Відповідно до копії декларації № 0001-183Х-4110 від 10.02.2025 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, пацієнта ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довіреною особою та законним представником пацієнта зазначений ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно з копією характеристики КЗ «Харківська гімназія № 76 Харківської міської ради», ОСОБА_8 навчаються у цьому закладі з першого класу. Батько приділяє велику увагу вихованню сина. Систематично відвідує батьківські збори, консультується з вчителями у телефонному режимі. Мати не приймає участі у виховання сина (а.с.10).

Відповідно до відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» ХМР від 24.02.2025, первинна медична допомога дитині ОСОБА_9 надається у КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» ХМР на підставі укладеної батьком дитини ОСОБА_1 декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, з лікарем-педіатром ОСОБА_10 (декларація укладена 10.02.2025). До 10.02.2025 декларація була укладена з лікарем-педіатром ОСОБА_11 , яка наразі перебуває за межами України. Останнє відвідування фахівців поліклініки 13.02.2025. На прийомах у фахівців підприємства хлопчик був у супроводі батька. За інформацією, наданою лікарем-педіатром ОСОБА_10 , догляд за дитиною здійснює батько ОСОБА_1 , який виконує рекомендації медичних працівників у повному обсязі (а.с.13).

Згідно з відповіддю Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.02.2025, перевіркою даних АСВП встановлено, що станом на 25.02.2025 у відділі відсутні виконавчі провадження, де стягувачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ; виконавчих проваджень зі сплати аліментів, де стягувачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , у відділі не перебувало та не перебуває (а.с.14).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 07.03.2025 р. № 168, ОСОБА_12 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ніяких претензій та невирішених питань вона до ОСОБА_4 та до його батька ОСОБА_1 не має. Просила вирішувати питання щодо позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без її присутності (а.с.127).

Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 16.05.2025 № 214, орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.129-131).

При розгляді питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_13 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 орган опіки та піклування встановив, що після розірвання шлюбу між батьками ОСОБА_8 залишився проживати разом з батьком. ОСОБА_2 запрошувалася до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явилася, пояснень чи документів не надала. До матеріалів справи надійшла нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 від 07.03.2025, в якій зазначено, що мати не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просить розглядати питання без її участі. Під час проведення співбесіди з неповнолітнім ОСОБА_4 останній пояснив, що давно мешкає з батьком, у матері інша сім`я та друга дитина, він дуже рідко її відвідує. Зі слів ОСОБА_14 , мати його не відвідує, син не заперечує проти позбавлення батьківських прав матері. Інших доказів, документів на підтвердження фактів, викладених у позові, не надано. Встановлено, що мати недостатньо уваги приділяє вихованню сина, однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, не виявлено достатніх підстав для підтвердження умисної винної поведінки матері та неможливості виправити ситуацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого закону.

Отже, суд не бере до уваги надані стороною позивача письмові пояснення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки вказані особи в судовому засідання як свідки показання не давали, та позивач у підготовчому засіданні заявив про недоцільність виклику вказаних осіб до суду та їх допит в якості свідків (а.с.11,12).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від18грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, пункти 57, 58).

Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною.

З огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання.

У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 01 серпня 2024 року у справі № 366/52/21).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші).

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 травня 2024 року у справі № 212/95/23 (провадження № 61-2017св24), від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23 (провадження № 61-16570св23), від 15 січня 2025 року у справі № 384/170/23 (провадження № 61-10829св24).

Суд дійшов висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих матері щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд не встановив обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Так, ОСОБА_2 склала нотаріально посвідчену заяву від 07.03.2025 про визнання позовних вимог, проте, її не заперечення проти позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

У постанові Верховного суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23) зазначено, про те, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За змістом частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У цьому випадку суд погоджується з висновком Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 16.05.2025 № 214 щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство по відношенню до сина.

Матеріали справи не містять негативних характеристик, наявності психічних розладів у відповідача та вживання нею алкогольних напоїв, доказів винної поведінки відповідачки та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню сина.

У цій справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає інтересам дитини, оскільки обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження.

Крім того, враховуючи прохання позивача, у випадку відмови суду у позові, установити факт самостійного виховання сина з метою виїзду за кордон, може свідчити не про піклування позивачем про інтереси дитини, а про інтереси самого позивача, враховуючи діючий воєнний стан в країні.

Отже, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дитини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією № 8216-5716-9703-0375 від 25.02.2025 (а.с.4).

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору на відповідача не покладаються.

Керуючись ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 142, 206, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, , адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 11.

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Чернишевська, 55.

Повне рішення складено 15.07.2025.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Олександр БОРИСЕНКО