Ухвала

Іменем України

15 липня 2025 року

м. Київ

справа № 752/26159/24

провадження № 61-8722ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Пархоменко П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року в складі колегії суддів: Желепи О. В., Поліщук Н. В., Соколової В. В., в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання договору таким, що не містить істотних умов та визнання прав порушеними,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», у якому просив:

1) визнати, що договір, який оприлюднено відповідачем у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року (далі - Договір), не містить обов`язкових для нього істотних умов;

2) визнати, що застосуванням у правовідносинах із позивачем такого Договору відповідач порушує його права.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року:

відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в частині позовних вимог про визнання прав порушеними.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Вказані положення спрямовані на запобігання випадкам розгляду і вирішення тотожних цивільних справ. Дана норма є заходом на шляху недопущення винесення судами суперечливих та взаємовиключних судових рішень;

згідно інформації, яка міститься в КП «Д-3», в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувають матеріали цивільної справи № 752/26076/24 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання договору таким, що не містить істотних умов та визнання прав порушеними. Відповідно до позовних вимог, позивач просить суд визнати, що застосування у правовідносинах між ним та відповідачем договору, який оприлюднено відповідачем у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року, порушує його права. Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року у вказаній справі відкрито провадження;

зважаючи на викладене, беручи до уваги наявність в провадженні суду справи за спором між тими самими учасниками, про той самий предмет і з тих самих підстав, уважав за необхідне відмовити у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання прав порушеними.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;

ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання прав порушеними на підставі пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суд першої інстанції виходив із того, що згідно з інформацією, яка міститься в КП «Д-3», в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувають матеріали цивільної справи №752/26076/24 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання договору таким, що не містить істотних умов та визнання прав порушеними;

колегія суддів погодилася із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зроблено висновок щодо неприпустимості розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та щодо властивості судового рішення, що набрало законної сили. Зауважено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. За приписами частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц вказано, що підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункти 81, 83, 84);

у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 909/243/18 зазначено, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Подібна права позиція щодо визначення предмету спору викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 916/542/18, від 01 серпня 2019 року у справі № 916/1743/18;

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 зазначено, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (пункт 7.42). Отже, для застосування підстави для відмови у відкритті провадження, передбаченої пункті 3 частини першої статті 186 ЦПК України, необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: (1) тотожних сторін спору; (2) предмета спору; (3) підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими об`єктами, з приводу яких виник правовий конфлікт, та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі;

при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції встановив, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувають матеріали цивільної справи № 752/26076/24 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання договору таким, що не містить істотних умов та визнання прав порушеними;

у справі № 752/26076/24 позивач звернувся із позовом про захист прав споживачів, у якому просив суд визнати, що «застосування у правовідносинах з ним договору, опублікованого у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» порушило його права». У цій справі позивач просив, зокрема, визнати, що «застосуванням у правовідносинах із ним договору, опублікованого у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року, відповідач порушує його права»;

за таких обставин колегія суддів установила, що в обох справах тотожні: 1) сторони: позивач - ОСОБА_1 ; відповідач - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва»; 2) предмет спору: фактично ним виступає договір, опублікований у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року; 3) підстави позову: застосування відповідачем у правовідносинах із позивачем означеного договору, що, на думку позивача, порушує його права;

колегія суддів відхилила доводи апеляційного скарги щодо відмінності підстав позову та вказала, що підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. У цій справі такою фактичною обставиною є саме застосування Договору у відносинах між сторонами, оскільки саме внаслідок цього (застосування) позивач стверджує про порушення своїх прав. Натомість мотиви (обґрунтування) позивача, чому саме він вважає застосування Договору порушенням своїх прав (відсутність у ньому істотних умов чи підпису сторін або не зазначення його як сторони Договору та його нечинність тощо) є лише доводами позивача та на підстави позову не впливають. Так само не є відмінною рисою у підставах позову правові норми (судова практика), якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За таких обставин, колегія суддів погодилася із висновком суду першої інстанції про те, що в частині вимог позивача про «визнання що застосування у правовідносинах з ним договору, опублікованого у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року, комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» порушило його права» є тотожними тим, що заявлені в межах справи № 752/26076/24;

при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції не порушив норм процесуального права та дійшов законних і обґрунтованих висновків про тотожність позовних вимог про визнання прав порушеними, у цій справі та справі № 752/26076/24, провадження у якій відкрито, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання прав порушеними.

09 липня 2025 року ОСОБА_1 через Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, у якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права, просить оскаржену постанову апеляційного суду скасувати та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

у постанові від 25 червня 2025 року по цій справі при визначенні її тотожності зі справою № 752/26076/24 та у постанові від 15 квітня 2025 року по раніше розглянутій справі № 752/2190/25 при визначенні її тотожності зі справою №752/3690/24 Київський апеляційний суд в обох цих випадках послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 761/7978/15-ц, відповідно до якої позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. При цьому в обох зазначених випадках апеляційний суд зробив діаметрально протилежні висновки хоча зазначені пари справ не є тотожними. Отже, по вказаних справах апеляційний суд, посилаючись на одну й ту ж правову позицію Верховного Суду, зробив діаметрально протилежні висновки, що порушує принципи єдиної правозастосовчої практики;

апеляційний суд вважає, що у даній справі та у справі № 752/26076/24 підстави позовів є тотожними, розуміючи під тотожною для них підставою застосований відповідачем договір, опублікований у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року. Основою для такого висновку апеляційний суд вважає те, що зміст Договору, зокрема, відсутність у ньому істотних умов чи підпису відповідача, на підстави позовів не впливає. Але такий висновок апеляційного суду не відповідає ролі Договору у зазначених справах, бо Договір в них застосовано не як беззмістовний аркуш паперу, на зміст якого можна не звертати увагу, а виконує роль юридичного документу, зміст якого визначає права та обов`язки сторін, які його підписали. Заперечуючи вплив змісту Договору на підстави позовів, апеляційний суд не звернув увагу на суттєву різницю між вказаними у цій справі та у справі № 752/26076/24 підставами позовів: у першому випадку підставою позову є відсутність у Договорі таких його істотних умов; у другому випадку підставою позову є відсутність у Договорі підпису відповідача. Очевидно, що істотні умови Договору та підпис відповідача під Договором за своїм правовим змістом та юридичними наслідками їх відсутності не є тотожними. Наприклад, відсутність у Договорі істотних умов, що має місце у даній справі, порушує права позивача на отримання необхідної інформації про продукцію, а відсутність у Договорі підпису відповідача, що має місце у справі № 752/26076/24, порушує права позивача на застосування у правовідносинах з відповідачем чинного договору. Висновок апеляційного суду про тотожність підстав у зазначених справах, не відповідає фактичним обставинам справ та є необґрунтованим;

апеляційний суд вважає, що правові підстави, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не є відмінною рисою для підстав позову, бо правові підстави є лише доводами позивача. Апеляційний суд відмовився від врахування правових підстав позову, що суперечить правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у пункті 7 постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 922/2575/19. Відповідно до цієї Постанови підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Заяву позивача про зміну предмету або підстав позову, можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно в її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами. Отже, норми права визначають сукупність підстав позову і тому впливають на відмінність одного позову від іншого. Із позиції Верховного Суду випливає, що правові підстави (норми права, юридичні підстави) є самостійною частиною підстав позову і тому повинні враховуватися судом при визначенні тотожності справ. Відмовившись від врахування правових підстав позовів, Київський апеляційний суд не звернув увагу на суттєву різницю між зазначеними підставами, а саме: у цій справі правові підстави складаються зі статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів»; у справі № 752/26076/24 правові підстави складаються зі статей 203, 207, 208, 641 ЦК України, статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 в справі № 145/2047/16-ц. Очевидно, що правові підстави у зазначених справах по їх складу та кількості абсолютно не співпадають між собою.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 3 частини першої статті 186 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року в справі № 378/1093/20 (провадження № 61-366св21) вказано, що:

«відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції посилався на те, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно до частин першої та другої статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Слід зазначити, що провадження у справі розпочинається з моменту прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі шляхом постановлення відповідної ухвали, а не з моменту подання позовної заяви до суду чи передання її за підсудністю.

Таким чином у разі відсутності ухвали про відкриття провадження у справі відсутнє і саме провадження».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 753/20662/17 (провадження № 61-12149св23) зазначено, що

«суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 3 частини першої статті 186 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом пункту 3 частини першої статті 186, пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо таке провадження вже відкрито - постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду. Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема залишати позов без розгляду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року в справі № 146/318/20 (провадження № 61-11374св20) зроблено висновок, що «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права».

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суди встановили, що: ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 752/26076/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123758791) за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання права; у справі № 752/26076/24 позивач звернувся із позовом про захист прав споживачів, у якому просив суд визнати, що «застосування у правовідносинах з ним договору, опублікованого у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» порушило його права»; у цій справі позивач просив, зокрема, визнати, що «застосуванням у правовідносинах із ним договору, опублікованого у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року, відповідач порушує його права»; в обох справах тотожні: 1) сторони: позивач - ОСОБА_1 ; відповідач - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва»; 2) предмет спору: фактично ним виступає договір, опублікований у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року; 3) підстави позову: застосування відповідачем у правовідносинах із позивачем означеного договору, що, на думку позивача, порушує його права.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано погодився з судом першої інстанції, який відмовив у відкритті провадження в справі.

Посилання на висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 922/2575/19 необґрунтовані, оскільки зроблені за інших фактичних обставин. Посилання на висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 761/7978/15-ц необґрунтовані, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання договору таким, що не містить істотних умов та визнання прав порушеними.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

П. І. Пархоменко