Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 542/195/24

провадження № 2/542/137/25

07 липня 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Яресько Н.В.,

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачки - адвоката Грузіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання і догляд спадкодавця та про визнання права власності на рухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в якій просила:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки NISSAN QASHQAI, чорного кольору, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;

- стягнути із ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в солідарному порядку кошти, витрачені на догляд за померлим спадкодавцем ОСОБА_5 , а також облаштуванням місця поховання у загальному розмірі 139064,00 грн.

Позивачка мотивувала свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 та у встановленому законом порядку вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вона не є спадкоємцем за законом. Заповіт спадкодавець за життя не склав, оскільки смерть була несподіваною.

Вказала, що ОСОБА_5 був одружений із ОСОБА_4 , проте вказаний шлюб втратив існування близько 20 років тому. Померлий ОСОБА_5 проживав разом з нею в одному будинку, був для позивачки близькою людиною і фактично членом родини.

Зазначила, що восени 2020 року вона, маючи намір придбати автомобіль, позичила у свідка ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. Зауважила, що кошти в борг отримала особисто і збиралась їх повернути особисто, тому померлий ОСОБА_5 не має одного відношення до придбання автомобіля.

У зв`язку з придбанням автомобіля, а також з огляду на обмежений термін для реєстрації, автомобіль марки NISSAN QASHQAI був зареєстрований на померлого ОСОБА_5 за проханням позивачки, який в подальшому перебував у її користуванні.

Разом з цим, відповідачі по справі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та їм були видані свідоцтва про право на спадщину на майно, яке було зареєстроване на померлого, а відповідачці ОСОБА_4 було видано також свідоцтво на частку спільного майна подружжя.

Зазначила, що ні ОСОБА_5 , який на час придбання автомобіля мешкав у її будинку, ні ОСОБА_4 не приймали участі у придбанні майна.

Вважає, що автомобіль марки NISSAN QASHQAI не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , а тому відповідачка не має права на це майно. В свою чергу, відповідачі також не мають право на спадкування спірного автомобіля.

Крім цього, вказала, що вона як фактична дружина доглядала за померлим ОСОБА_5 , отримала медичні довідки, зокрема, довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть. Здійснювала поховання померлого, облаштовувала пам`ятник. Вказала, що в не збереглись касові чеки на придбання ліків і гігієнічних засобів для операції на суму 1465,50 грн від 07.10.2022, на суму 1518,00 грн від 09.10.2022, окрім цього 23.10.2022 придбала все необхідне для поховання на суму 16081,00 грн, а 07.12.2023 були закінчені роботи по облаштування пам`ятника на суму 120000,00 грн, сума загальних витрат становить 139064,00 грн. Вказану суму просила стягнути з відповідачів.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.02.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 31, т. 1).

29.02.2024 від відповідачки ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказала, що вона разом з померлим ОСОБА_5 перебувала у шлюбі. Зазначила, що померлий ОСОБА_5 займався підробітком на дому за адресою: АДРЕСА_1 . Зауважила, що саме ця адреса місця проживання померлого ОСОБА_5 вказана у судових рішеннях, а також у документах, пов`язаних з веденням господарства за цією адресою. Разом з цим, зауважила, що ОСОБА_1 не відноситься до кола спадкоємців померлого, натомість відповідачка та інші відповідачі, які є доньками померлого ОСОБА_5 прийняли спадщину у встановленому законом порядку. Відповідачка також вказала про відсутність доказів належності ОСОБА_1 транспортного засобу, а також доказів на підтвердження вартості вказаного автомобіля. Зауважила, що протягом життя ОСОБА_5 мав декілька автомобілів, якими постійно користувався. До отриманих від відчуження кожного автомобіля грошових коштів додавав накопичені кошти та придбавав кожного разу кращий та дорожчий автомобіль. Також відповідачка вказала, що померлий ОСОБА_5 дійсно відвідував та спілкувався із ОСОБА_1 та остання дійсно здійснила його поховання. Однак, позивачка не узгодила місце поховання, вид та розміри пам`ятника та написи на ньому. Зауважила, що вартість встановленого пам`ятника є надто коштовною, що є нерозумною витратою та разом з цим вказана витрата не відноситься до витрат, віднесених на поховання, оскільки вказані витрати здійснюються з моменту смерті людини та до поміщення труни з тілом у могилу. Окрім цього, позивачка отримала від держави допомогу на поховання, а тому вказані витрати здійснені не за рахунок її особистих коштів. Крім цього, відповідачка повідомила, що ОСОБА_1 не зверталася до неї для врегулювання спору в досудовому порядку (а.с. 37-43 т. 1).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 96-97 т. 1).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду (а.с. 108 т. 1).

Постановою Полтавського апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2024 ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року скасовано, а матеріали справи надіслано до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 159-162 т. 1).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2024 року продовжено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання і догляд спадкодавця та про визнання права власності на рухоме майно (а.с. 167 т. 1).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02.10.2024 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаспринт» належним чином засвідчені копії договору купівлі-продажу № 726/1786 автомобіля марки NISSAN QASHQAI, чорного кольору, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ; митної декларації № 204120/2020/091698; висновок про вартість автомобіля (а.с. 182, т. 1).

17.10.2025 від позивачки ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, у яких вона зазначила про те, що просить стягнути з відповідачів понесені витрати на поховання, які підтверджуються квитанціями. Також вказала, що померлий ОСОБА_5 зареєстрував та керував автомобілем марки NISSAN QASHQAI за її проханням, а вказаний транспортний засіб вона придбала для сина. Зауважила, що спірний автомобіль не належить до спільної сумісної власності подружжя та крім цього відповідачка ОСОБА_8 не надала до суду доказів на підтвердження вказаної обставини (а.с. 203-205, т. 1).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28.10.2024 витребувано з Новосанжарського районного суду Полтавської області копію постанови від 11.05.2022 у справі № 542/365/22 та копію рішення від 11.01.2019 у справі № 542/376/18; від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області інформацію про отримані кошти на поховання пенсіонера ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 про суму виплачених коштів та особу, якій ці кошти були виплачені, а також розмір отриманих коштів як недоотриману пенсію та ким вони були отримані; з Новосанжарської ДПІ ГУ ДПС у Полтавській області інформацію про доходи ОСОБА_1 рнокпп НОМЕР_2 з 2019 до 2023 роки та джерело їх походження.08.11.2024 до суду від відповідачки ОСОБА_4 надійшли додаткові пояснення по справі, у яких вона зазначила про те, що позивачка не надала до суду доказів того, що померлий ОСОБА_5 проживав разом з нею та зауважила, що відносини, які склалися між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 не були притаманні подружжю. Крім цього, померлий перебував у зареєстрованому шлюбі саме з відповідачкою ОСОБА_4 . Вказала, що автомобіль марки NISSAN QASHQAI був придбаний померлим за власний рахунок під час перебування у шлюбі та після його смерті нотаріус видав відповідачам свідоцтва про право власності на вказаний транспортний засіб. Зауважила, що вказане дії нотаріуса ніким не були оспорені та не скасовані, а тому є законними (а.с. 241-248 т. 1).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 5, 9 т. 2).

02.06.2025 позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, у яких вона обґрунтувала необхідність звернення до суду із вказаним позовом саме у спосіб, обраний позивачкою та вказала, що транспортний засіб марки NISSAN QASHQAI належить їй (а.с. 99-101 т. 2).

Позивачка та її представник адвокат Яресько Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, пояснення надали аналогічні, викладеним у позовній заяві. В судовому засіданні 09.12.2024 позивачка суду повідомила, що у 1994 році познайомилася з ОСОБА_5 та спілкувалася з ним як з другом та пізніше це перейшло у серйозні відносини та вони стали близькими. Повідомила, що вони були близькими друзями, ОСОБА_10 залишався у позивачки ночувати на декілька днів, зокрема на вихідних. Вказала, що вона була розлучена, а ОСОБА_11 мав іншу родину, проте це їх влаштовувало. Зазначила, що вони з ОСОБА_5 мали різні бюджети. Позивачка зазначила, що вона працювала на роботі, отримувала кошти від здачі в оренду паю, та їй фінансово допомагав син, таким чином вона мала можливість збирати кошти. ОСОБА_10 отримував пенсію. Вказала, що у 2019 році до неї в гості приїхав її син ОСОБА_12 та вони домовилися придбати автомобіль. Згодом, у листопаді 2020 році вона придбала автомобіль, який тимчасово зареєстрували на ОСОБА_7 , оскільки вона не мала прав на керування транспортними засобами. Гроші за придбаний автомобіль у розмірі 15 тисяч доларів США віддавала позивачка особисто. Зазначила, що її син не приїжджав у гості, а тому ОСОБА_10 користувався вказаним автомобілем у період з 2020 року до дня смерті. Вказала, що ОСОБА_11 захворів та його лікуванням вона займалася особисто. Зауважила, що так цього хотів сам ОСОБА_10 . Згодом ОСОБА_11 почав лікування, знаходився в лікарні, де його прооперували. Повідомила, що після операції вона за ним особисто доглядала. Вказала, що рідні ОСОБА_7 не цікавилися його станом здоров`я та не допомагали їй, лише старша донька подякувала їй за догляд. Вказала, що невдовзі після операції ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_11 та всі витрати, пов`язані з поховання були понесені позивачкою, зокрема, замовляла обіди на поминки, ставила пам`ятник. Повідомила, що у бюро ритуальних послуг розраховувалась ОСОБА_13 - сестра померлого ОСОБА_11 , а позивачка повернула їй кошти у розмірі 16000,00 грн, орієнтовно через місяць. Вказала, що їй фінансово з похороном допомагала дочка та друзі. Повідомила, що відповідачі не пропонували свою допомогу під час лікування та поховання ОСОБА_11 , та не зверталися до позивачки для обговорення пам`ятника. Крім цього, ОСОБА_4 повідомила позивачці, що не має фінансової можливості поховати ОСОБА_7 .

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні 09.12.2024 суду повідомила, що вона є старшою донькою померлого ОСОБА_7 . Вказала, що у 2003 році вийшла заміж та переїхала проживати з чоловіком в інше місто. Повідомила, що один раз на рік приїжджала до батьків у гості. Вказала, що у період, коли вона гостювала, її батько весь час був вдома, займався справами у дворі, ремонтував радіатори, допомагав ставити паркан, міняв сантехніку, мама йому у цьому допомагала. Повідомила, що батько разом з ними вечеряв та на вихідних відвозив онуків у село погостювати у прадіда та прабаби. Зазначила, що коли зверталася до батька за допомогою, останній їй не відмовляв. Також повідомила, що батько на новий рік завжди надсилав кошти на подарунки та вони надсилали один одному посилки. Вказала, що мама їй повідомила про погане самопочуття батька, а згодом тітка повідомила, що його прооперували. Після операції батько сам їй зателефонував та повідомив, що краще себе почуває. Вказала, що про смерть батька дізналася у потязі, а коли приїхала у селище, то їй стало відомо що організаційними питаннями похорону займається сестра батька - ОСОБА_14 . Зазначила, що до лікарні її родичі не змогли потрапити, оскільки на той час була пандемія та в лікарню допускали лише з медичною довідкою. Повідомила, що в бюро ритуальних послуг хотіла розрахуватися за покупку, однак ОСОБА_13 її відмовила та розрахувалася особисто, у квитанції було вказано ім`я - ОСОБА_14 . У бюро, зокрема, обирала труну та всі інші необхідні речі. Крім цього, відповідачка придбала одяг для батька. Зазначила, що з моргу тіло батька ОСОБА_11 забирала вона, та заплатила за це кошти, та після цього тіло батька повезли до позивачки додому. Також зазначила, що особисто давала 1000,00 грн ОСОБА_15 на придбання цукерок на поминки. Разом з цим, друзі, знайомі та однокласники через неї та сестру передавали кошти на похорон, точні суми не знає, бо у конверти не заглядала. Повідомила, що вказані кошти вона передала ОСОБА_15 , яка займалася похованням. Вказала, що ОСОБА_11 продав попередній автомобіль та мав заощадження за рахунок паяння радіаторів, а також йому фінансово допомагали батьки. Вказала, що з пошуком автомобіля йому допомагала сестра ОСОБА_16 . Зазначила, що орієнтовна вартість автомобіля ОСОБА_17 становить 16000,00 доларів. Відповідачці відомо, що її батько - ОСОБА_10 мав особисті кошти, зокрема, у доларах. Після купівлі автомобіля ОСОБА_17 її батько допомагав їй фінансово, ставив паркан вдома, закуповував продукти. Зауважила, що за півтора місяці до смерті батька помер дідусь, та вона особисто бачила у батька при собі 4000,00 доларів. Зазначила, що позивачка не погоджувала з відповідачами місце поховання та вигляд пам`ятника. Зазначила, що вони з родиною планували встановити пам`ятник ОСОБА_18 після сливу одного року з дня його смерті, щоб осіла земля, водночас ОСОБА_19 зробила це раніше.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 09.01.2025 в судовому засіданні повідомила, що вона є донькою померлого ОСОБА_7 , та проживала у родині до 2020 року, весь цей час батько піклувався про родину, купував подарунки, продукти та сплачував комунальні послуги. Вказала, що коли її мати - ОСОБА_4 дізналася про стосунки ОСОБА_11 з позивачкою, то запропонувала розлучитися, однак ОСОБА_11 був проти. Зазначила, що її батько ОСОБА_11 за життя багато працював, займався запаюванням радіаторів, ремонтував пічки, що вплинуло на його здоров`я. Зауважила, що батько любив заробляти гроші, їх у нього було вдосталь та він ніколи не відмовляв у фінансовій допомозі. Відповідачці відомо, що померлий ОСОБА_11 мріяв про новий автомобіль, та у 2020 році звернувся з проханням пофотографувати автомобіль, що був у наявності у нього на той час з метою продажу та допомагала з публікуванням оголошень про продаж автомобіля на різних спеціалізованих сайтах. Як відомо відповідачу, то автомобіль Шкоду батько продав чоловіку з с. Мачухи за 9000,00 доларів та після цього займався пошуком нового автомобіля. Зазначила про те, що батько завжди мав заощадження, раніше працював водієм, охоронцем, отримував пенсію, а також йому допомагала фінансово бабуся - мати померлого ОСОБА_11 . Зазначила, що позичала у батька кошти. Відповідачці відомо, що з покупкою автомобіля батьку допоміг ОСОБА_20 . Згодом ОСОБА_10 придбав автомобіль ОСОБА_17 . Зазначила, що ОСОБА_20 повідомив, що за автомобіль розраховувався ОСОБА_10 . Вказаним автомобілем користувався саме ОСОБА_10 . Повідомила, що за необхідності брала у користування у батька вказаний автомобіль та возила ОСОБА_7 на зустріч випускників, на похорон дідуся. Після смерті дідуся, у вересні 2022 року батьку - ОСОБА_18 стало зле, скаржився на біль у грудях та шлунку, повідомив, що у нього омікрон. Вказала, що коли батько був вдома по АДРЕСА_1 йому стало гірше та він на автомобілі поїхав до позивачки. Того ж дня з батьком зовсім зник зв`язок, телефон був вимкнутий, у зв`язку з цим відповідачка знайшла номер позивачки. Остання їй повідомила, що ОСОБА_10 знаходиться у лікарні. Вказала, що до лікарні ОСОБА_11 везли знайомі, автомобіль залишився у ОСОБА_21 . Зауважила, що її мама має знайомого лікаря у м. Харків та надсилала йому результати аналізів ОСОБА_5 . Певний час відповідачка підтримувала зв`язок із ОСОБА_22 та згодом остання повідомила, що забрала до себе додому батька ОСОБА_7 та вони чекали результатів гістології, після чого повідомила відповідачку, що у ОСОБА_11 рак 4 стадії. Через деякий час батьку стало гірше та його забрали до лікарні у селищі Нові Санжари, де позивачка умисно обмежувала відповідачку у часі спілкування з батьком, а наступного дня повідомила про його смерть. Організацією похорон займалася її тітка ОСОБА_13 та сестра ОСОБА_23 , однак як виявилося потім, усім керувала позивачка. Прощання з ОСОБА_11 відбулося за адресою місця проживання позивачки, хоча багато людей приїхали прощатися з ОСОБА_11 за адресою його місця проживання по АДРЕСА_1 . Зауважила, що мала намір поховати батька на кладовищі біля родичів родини ОСОБА_24 , однак їй повідомила, що позивачка вже домовилася та організувала місце біля своєї матері. Вказала, що деякі люди допомагали фінансово, хто давав 500,00 грн, а хто 2000,00 грн, усі кошти відповідачка передала тітці ОСОБА_15 , а як стало потім відомо від тітки та сестри відповідачки, вказані кошти були передані ОСОБА_25 , яка також приймала участь у організації поминок. Зазначила, що її сестра ОСОБА_23 допомагала з організацією похорону, зокрема, купувала одяг, цукерки. Зауважила, що позивачка відмовилася надати копію свідоцтва про смерть та повідомила, що надасть її лише після того, як отримає право на спадщину. Після цього ОСОБА_4 отримала копію свідоцтва про смерть у відділі ДРАЦС та звернулася до нотаріуса, який згодом видав відповідачам по справі свідоцтва про право на спадщину. Згодом, ОСОБА_4 зареєструвала право власності на автомобіль ОСОБА_17 . Відповідачка повідомила, що ОСОБА_19 самовільно обрала та встановила пам`ятник ОСОБА_18 , не порадившись із відповідачами. Коли саме був встановлений пам`ятник відповідачці не відомо. Пояснила, що відповідачі хотіли встановити пам`ятник на могилі ОСОБА_5 через рік після його смерті, але позивачка встановила його раніше. Зауважила, що автомобіль та збережені кошти померлого ОСОБА_7 на цей час знаходяться у позивачки. Відповідачка також повідомила, що давно знає позивачку ОСОБА_26 , точного часу не пам`ятає. Бачила, як ОСОБА_10 возив її у автомобілі. Повідомила, що померлий ОСОБА_10 жив на дві сім`ї, вдень був із ОСОБА_27 за адресою АДРЕСА_1 , де займався підробітком у гаражі, а на ніч міг поїхати до коханки. Вказала, що батько вдень харчувався тим, що приготує ОСОБА_4 .

В судовому засіданні 09.01.2025 свідок ОСОБА_20 суду показав, що він є приватним підприємцем та близько 5 років тому ОСОБА_10 у нього замовив автомобіль ОСОБА_17 , який він пригнав йому з-за кордону. Повідомив, що під час вказаних подій з ОСОБА_5 була ОСОБА_19 , в тому числі під час розрахунку за вказаний автомобіль, однак щодо технічних характеристик, марки автомобіля та його вартості, він спілкувався саме з ОСОБА_11 . Після повернення з-за кордону свідок заїжджав у м. Луцьк для оформлення купівлі-продажу автомобіля через товариство, маючи при собі документи ОСОБА_7 . Зазначив, що всі документи були оформлені саме на ОСОБА_11 . Зазначив, що точної вартості автомобіля не пам`ятає, орієнтовно до 20000,00 доларів. Крім цього, свідок також повідомив, що вартість вказаного автомобіля була значно вищою, аніж очікував ОСОБА_10 , однак свідок рекомендував вказаний автомобіль, оскільки він був в хорошому стані і того вартував. Свідок вказав, що коли пригнав автомобіль, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_22 приїхали його оглянути, а також проїхатися на ньому, після цього ОСОБА_11 повідомив, що йому поки що не вистачає коштів, а тому забере автомобіль пізніше. Однак, свідок віддав у користування ОСОБА_11 автомобіль, та зазначив, що решту коштів може віддати пізніше. За кермом поїхав саме ОСОБА_11 . Зазначив, що через деякий час ОСОБА_11 приїхав разом із ОСОБА_22 та віддав решту коштів, хто саме віддав йому гроші, свідок не пам`ятає. Вказав, що раніше бачив ОСОБА_11 у магазині разом із ОСОБА_22 , а також бачив, що ОСОБА_11 користувався автомобілем Шкода Октавія універсал.

В судовому засіданні 09.01.2025 свідок ОСОБА_6 суду показав, що присутня в залі суду ОСОБА_19 є його знайомою. Зазначив, що він 3 місяці тому пережив інсульт та має проблеми із пам`яттю. Свідок повідомив, що орієнтовно 4-5 років тому він давав кошти в борг ОСОБА_25 для придбання автомобіля сину, про що було складено розписку. Вказав, що коли ОСОБА_28 брала кошти, вона була разом з ОСОБА_11 , свідки були відсутні під час написання розписки, оскільки він довіряв їм. Після цього бачив, як позивачка разом із ОСОБА_11 їздили на автомобілі ОСОБА_17 . На кого був зареєстрований автомобіль йому не відомо, можливо на ОСОБА_7 . Свідку відомо, що ОСОБА_19 та ОСОБА_10 проживали разом як чоловік та дружина та особисто це бачив. Зазначив, що товаришував разом з ОСОБА_11 , але йому не було відомо про те, що він має іншу родину. Зазначив, що частину боргу йому повернули.

В судовому засіданні 23.01.2025 свідок ОСОБА_29 пояснила, що їй знайомі ОСОБА_19 та ОСОБА_10 , вони товаришували родинами. Зазначила, що ОСОБА_26 знає близько 25 років та протягом цього періоду їй також був відомий ОСОБА_10 . Вказала, що її чоловік ОСОБА_30 мав спільних знайомих з померлим ОСОБА_11 , останній допомагав її чоловіку з автівками. Свідку також знайомі діти ОСОБА_21 - син ОСОБА_12 та донька ОСОБА_31 , з якими вона товаришувала в дитинстві. Останній раз спілкувалася із ОСОБА_12 перед пандемією. Зазначила, що ОСОБА_12 проживає за кордоном, але приїжджав інколи в Санжари, мав намір придбати автомобіль мамі - ОСОБА_25 та для власного користування під час перебування у селищі. Вказала також, що 28 жовтня 2020 року до неї та її чоловіка звернулися ОСОБА_19 та ОСОБА_10 із проханням взяти у борг кошти у зв`язку з тим, що ОСОБА_28 хотіла придбати автомобіль, але їй не вистачало грошей. Чоловік свідка - ОСОБА_30 позичив ОСОБА_32 у борг 10000,00 доларів, про що склали розписку та оскільки між ними були довірливі стосунки, то вказану розписку не посвідчували. Згодом у 2021 році ОСОБА_19 віддала ОСОБА_33 частину коштів у розмірі 1000,00 доларів, решту суму коштів ОСОБА_19 повернула пізніше. Свідку відомо, що ОСОБА_19 мала збереження, а ОСОБА_10 перед цим продав автомобіль марки Шкода за 3500,00 доларів, після чого позичили кошти у її чоловіка та замовила авто з-за кордону у Підопригори, а саме: ОСОБА_17 . Зауважила, що документів на автомобіль не бачила, але на її думку автомобіль був зареєстрованим на ОСОБА_7 , оскільки він ним користувався. Свідку відомо, що ОСОБА_11 займався підробітком та паяв радіатори, де саме він це робив свідку не відомо. Зазначила, що автомобілем завжди керував ОСОБА_10 , а ОСОБА_28 була пасажиром, останні повідомляли свідку, зокрема, що їздили до м. Полтави, а також свідок особисто бачила їх у ТРЦ. Свідок сприймала ОСОБА_10 та ОСОБА_26 як чоловіка та дружину. Про наявність у ОСОБА_11 іншої родини свідку стало відомо після його смерті. У 2022 році захворів ОСОБА_11 , його мучали болі у шлунку, втратив вагу та у жовтні цього ж року помер. Зазначила, що ОСОБА_28 мала тісні стосунки з ОСОБА_11 та важко переживала його втрату, для неї це було горем. Повідомила, що прощання з ОСОБА_11 відбувалося вдома у ОСОБА_21 , там вона не бачила родину ОСОБА_24 . Свідок повідомила, що витрати на організацію похорону оплачувала ОСОБА_19 .

В судовому засіданні 23.01.2025 свідок ОСОБА_34 суду показала, що їй відома ОСОБА_19 протягом 20 років та деякий час вона допомагала їй. А саме: раніше свідок їздила на заробітки за кордон у росію протягом 16 років та ОСОБА_19 інколи просила її передати гостинці її сину ОСОБА_12 , в свою чергу ОСОБА_12 передавав ОСОБА_25 грошові кошти близько 300-500 доларів США, яка їх збирала на придбання будинку та автомобіля, точної суми їй не відомо. Передачі вона здійснювала протягом 2018-2020 років. Вказала, що їй відомо, що ОСОБА_12 приїжджав інколи до мами в гості. Для кого будинок придбала ОСОБА_19 їй не відомо. Свідку також відомо, що ОСОБА_19 проживала разом з ОСОБА_5 протягом 12-13 років, до цього ОСОБА_11 проживав із першою жінкою. Вказала, що ОСОБА_11 мав автомобіль, але згодом продав його та будучи разом із ОСОБА_36 придбав новий автомобіль. Про хворобу ОСОБА_11 свідку стало відомо після його смерті.

В судовому засіданні 13.02.2025 свідок ОСОБА_37 суду показала, що вона була знайома з померлим ОСОБА_5 більше 30 років, оскільки її чоловік працював разом з ним в одній організації. Також свідку відома ОСОБА_19 , яка проживає недалеко від її дому. Вказала, що ОСОБА_19 має сина ОСОБА_12 , який купив будинок та облаштував його, саме в цьому будинку проживає позивачка. Повідомила, що зі слів сина позивачки, останній придбав вказаний будинок, як дачу та планував купити автомобіль. Вказала, що приймала участь в організації похорона ОСОБА_11 , зокрема допомагала ОСОБА_25 з покупками необхідних товарів, замовляла кафе. Свідок зауважила, що на похороні були присутні родичі ОСОБА_7 , зокрема, дружина та доньки, які також були присутні у кафе під час поминального обіду та на наступний день після похорону відвідували кладовище. Свідок також повідомила, що ОСОБА_19 через пів року після смерті ОСОБА_11 виявила бажання поставити пам`ятник та свідок допомагала їй із вибором. Після чого, ОСОБА_19 домовилася про встановлення пам`ятника ОСОБА_11 у розстрочку та хвалилася свідку про сплату останнього внеску. Вказала, що бачила як ОСОБА_11 власноруч варив оградку на кладовище після смерті матері ОСОБА_21 . Також свідок повідомила, що відвідувала святкування дня народження ОСОБА_11 у будинку ОСОБА_21 , в свою чергу ОСОБА_11 разом із ОСОБА_28 відвідували родину свідка на свята. Крім цього, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_22 разом вели спільне господарство, ремонтували паркан. Свідок повідомила, що син ОСОБА_21 допомагав її грошима. Зауважила, що з початком пандемії, а потім війни син не приїздив у гості до ОСОБА_38 , однак допомагав фінансово. Свідку відомо, що ОСОБА_19 має дохід із паю, який вона здає в оренду. Крім цього, свідок повідомила, що ОСОБА_19 працює у медичному центрі та отримує велику заробітну плату. Свідку також відомо, що ОСОБА_28 з ОСОБА_11 мали різний бюджет. Зазначила про те, що ОСОБА_11 був одружений на іншій жінці, яку звали ОСОБА_28 та говорив свідку про намір розлучитися з нею. Крім цього, ОСОБА_11 мав доньок та онука, яких любив та допомогав їм фінансово. Свідок повідомила, що не знає де саме жив ОСОБА_11 , однак часто бачила, як він був у ОСОБА_21 , часто приїздив до неї. Щодо автомобіля свідок повідомила, що ОСОБА_19 купувала його за власні кошти. Свідку відомо, що син позивачки неодноразово надсилав позивачці кошти. Вказаний автомобіль ОСОБА_39 придбала для сина. Зазначила, що покійний ОСОБА_11 говорив, що автомобіль потрібно реєструвати на ОСОБА_12 - сина ОСОБА_21 . Да даний час свідку не відомо на кого зареєстрований автомобіль. Зазначила, що померлий ОСОБА_10 мав у користуванні автомобіль. Вказала, що їздила разом із ОСОБА_22 та ОСОБА_5 у м. Полтаву, автомобілем керував ОСОБА_11 .

В судовому засіданні 04.03.2025 свідок ОСОБА_40 суду показав, що товаришував з ОСОБА_5 , був знайомим з ним більше 20 років, вони бачилися часто та спілкувалися по роботі. Вказав, що зустрічався з ОСОБА_5 у себе вдома та інколи привозив паяти радіатори до померлого додому. Повідомив суду, що дружину ОСОБА_7 він бачив у дворі за лікарнею у ОСОБА_41 , однак в залі суду вона відсутня, ім`я дружини йому не відоме. Останній раз приїздив до ОСОБА_11 додому за місяць до його смерті, щоб запаяти радіатор. Вказав, що ОСОБА_11 займався запаюванням радіаторів у себе вдома. Інших адрес проживання ОСОБА_7 свідок не знає. Свідку відомо, що ОСОБА_24 раніше мав у власності автомобілі: жигулі, лачеті, шкоду та остання була нісан. Померлий ОСОБА_11 говорив свідку, що планує продати шкоду та купи новий автомобіль. ОСОБА_10 повідомляв також свідку, що продав шкоду, частина грошей у нього була та трохи з коштами йому допомогли батьки. Померлий ОСОБА_11 повідомляв свідку, що реєстрацію авто він здійснив на себе. Свідок вказав, що ОСОБА_10 помер у жовтні 2022 року від хвороби, однак сам ОСОБА_11 не говорив йому про наявність у нього хвороби. Свідку стало відомо про причину смерті від інших осіб, на похороні свідок не був присутнім. Свідок вказав, що присутня в залі суду ОСОБА_1 йому не відома. Водночас, в подальшому вказав, що він вночі разом з ОСОБА_42 ОСОБА_12 їздив до іншого району та забирав звідти ОСОБА_7 разом із присутньою в залі суду ОСОБА_22 .

В судовому засіданні 04.03.2025 свідок ОСОБА_43 суду показала, що її чоловік ОСОБА_44 та ОСОБА_4 48 років тому хрестили разом дитину та весь цей час їй відома родина ОСОБА_24 . Вказала, що вони спілкувалися, зокрема перед смертю ОСОБА_11 повідомив про погіршення стану здоров`я. Вказала, що ОСОБА_11 здавав аналізи, результати яких були не добрими, та лікарі сказали про необхідність оперативного втручання. Зокрема, зять свідка їздив до ОСОБА_11 , щоб перевірити стан здоров`я останнього за адресою, яку повідомила ОСОБА_19 . Після операції лікарі повідомили, що вже 4 стадія хвороби рак. Свідок повідомила, що ОСОБА_11 за життя міняв автомобілі та останнє придбане авто було чорного кольору, марки свідок не пам`ятає. Вказала, що зі слів ОСОБА_11 , їй відомо, що його батьки допомагали ОСОБА_11 фінансово, зокрема, отримували та давали йому гроші за пай. Крім цього, свідку відомо, що ОСОБА_11 збирав гроші та як їй повідомляв сам покійний ОСОБА_11 - грошина була. Свідок повідомила, що ОСОБА_11 займався запаюванням радіаторів вдома у майстерні-гаражі, неподалік від магазину № 98 у селищі Нові Санжари, точної адреси не пам`ятає. Також свідок вказав, що ОСОБА_11 офіційно був одруженій на ОСОБА_28 , яка їй повідомила, що у ОСОБА_11 є ще інша жінка. Зазначила, що ОСОБА_11 помер восени 2022 року, на його похороні бачила жінку, яка їй не відома, можливо це присутня в залі ОСОБА_19 .

В судовому засіданні 04.03.2025 свідок ОСОБА_44 суду показав, що з ОСОБА_5 знайомий давно, більше 35 років. Вказав, що вони були кумами та бачилися 1 раз на 2 місяці. Повідомив, що ОСОБА_11 проживав біля лікарні, поруч з магазином № 98 разом із дружиною ОСОБА_4 , дівоче прізвище - ОСОБА_45 . Вказав, що ОСОБА_10 помер близько 3 років тому від онкоголічної хвороби. Зазначив, що ОСОБА_11 мав проблеми із здоров`ям ще влітку. Свідок повідомив, що ОСОБА_11 займався паянням радіаторів, отримував пенсію, а також йому допомагали батьки. Зазначив, що ОСОБА_11 паяв йому радіатор, за що свідок йому давав кошти. Повідомив, що відвідував ОСОБА_11 вдома та вони відпочивали разом у альтанці. Зазначив, що ОСОБА_11 жив з дружиною ОСОБА_46 , про те, що ОСОБА_11 мав коханку свідку стало відомо лише після смерті ОСОБА_11 . Вказав, що ОСОБА_11 мав у користуванні автомобіль по типу джип, чорного кольору, марка автомобіля свідку не відома, якою він користувався особисто, попередню машину ОСОБА_11 продав. Свідок був на похороні ОСОБА_11 лише на кладовищі, у якому домогосподарстві прощалися з ОСОБА_11 свідку не відомо. Зазначив, що після операції коханка ОСОБА_11 забрала його до себе та нікого не пускала, свідку це відомо зі слів дружини ОСОБА_47 . Свідок повідомив, що коханка вкрала автомобіль ОСОБА_11 після його смерті.

Свідок ОСОБА_48 25.03.2025 в судовому засіданні пояснила, що давно знайома з родиною ОСОБА_24 , вони проживають неподалік. Була присутня на похороні ОСОБА_5 . Особу, яка здійснила поховання на похороні свідок бачила вперше. Свідку відомо, що у ОСОБА_5 був автомобіль чорного кольору. До цього він мав інші автомобілі. За життя ОСОБА_5 працював, займався ремонтом акумуляторів, за що мав заробіток. Свідок часто ходила у гості додому до ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_5 постійно бачила вдома.

Свідок ОСОБА_49 в судовому засіданні 25.03.2025 пояснила, що знайома з ОСОБА_5 з 1997 року. Свідку відомо, що ОСОБА_5 спілкувався з іншою жінкою дуже давно, свідок їх бачила разом. Зазначила, що ОСОБА_5 жив разом із ОСОБА_1 , а у дворі ОСОБА_50 він працював- паяв радіатори. Приблизно у 2020 році ОСОБА_5 купив автомобіль. Пояснила, що за деякий час до смерті ОСОБА_5 хворів. Похорон був у ОСОБА_51 .

Свідок ОСОБА_52 в судовому засіданні 25.03.2025 пояснив, що ОСОБА_5 - його рідний брат. Зазначив, що про його стосунки із ОСОБА_1 було відомо всім. ОСОБА_5 жив разом з нею, а додому до ОСОБА_4 приїздив виключно працювати. Вказав, що ОСОБА_5 купував товари на 2 господарства. Зазначив, що ОСОБА_4 розповідала про те, що ОСОБА_5 до останнього давав їй гроші та купував товари. Хто здійснював витрати на лікування ОСОБА_5 свідку не відомо. Пам`ятник на могила ОСОБА_5 встановлювала не його родина.

В судовому засіданні 04.06.2025 свідок ОСОБА_53 суду показала, що їй знайомі ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , оскільки вони проживають по сусідству з 2013 року. Повідомила, що бачила як вони разом працювали у дворі, зокрема ставили паркан у дворі, а ОСОБА_11 займався на дому запаюванням радіаторів та до нього часто зверталися з цього приводу. Про стосунки ОСОБА_5 з іншою жінкою свідку стало відомо лише після смерті останнього. Також свідок повідомила, що бачила у користуванні ОСОБА_5 великий автомобіль, марка автомобіля свідку не відома. Вказала, що вона працює у морзі Новосанжарської РЦЛ та вночі 23.10.2022 до моргу поступило тіло ОСОБА_5 , останній помер у лікарні, причина смерті свідку невідома. Зазначила, що тіло ОСОБА_5 забирали дружина ОСОБА_28 , а доньки ОСОБА_23 та ОСОБА_16 приносили одяг для померлого, під час цього були присутні 2 невідомі свідку жінки. У журналі реєстрації надходжень та реєстрації померлих міститься запис про те, що тіло ОСОБА_5 забирала донька ОСОБА_23 .

В судовому засіданні 04.06.2025 свідок ОСОБА_54 суду показала, що вона є домогосподаркою та сусідкою родини ОСОБА_24 , проживає по АДРЕСА_2 протягом 20 років. Вказала, що їй відомо, що ОСОБА_11 займався паянням радіаторів протягом 20 років, вказану роботу виконував за гроші. Повідомила, що ОСОБА_5 проживав та весь час був вдома та працював у своїй майстерні, про існування іншої жінки свідку невідомо. Зазначила, що колись ОСОБА_11 мав у користуванні автомобіль Шкоду. Повідомила, що коли ОСОБА_10 продав автомобіль Шкоду, то брав у неї з чоловіком у користування автомобіль, а потім повертав його. Згодом ОСОБА_11 купив новий автомобіль ОСОБА_17 . Зазначила, що ОСОБА_11 обмовлявся раніше про зміну автомобіля та після покупки автомобіля він хвалився та показував авто, а також говорив, що мріяв про саме такий автомобіль. Де саме та за які кошти ОСОБА_5 купив автомобіль свідку не відомо. Свідок бачила, що ОСОБА_11 завжди був при роботі та мав при собі кошти. Свідок повідомила, що про смерть ОСОБА_11 їй стало відомо від дружини ОСОБА_28 , однак саме прощання відбувалося не вдома, а в домогосподарстві, точної адреси якого свідок на пам`ятає. Особа, яка хоронила ОСОБА_11 їй не відома. Після смерті ОСОБА_11 , зі слів людей їй стало відомо, що ОСОБА_11 жив з іншою жінкою, хоча свідок весь час бачила його в будинку по АДРЕСА_1 .

З наявних у справі письмових доказів судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 481 (а.с. 7 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_4 , 02.09.1979 Новосанжарським відділом ЗАГС Полтавської області було зареєстровано шлюб, укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_55 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 60. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_24 (а.с. 47).Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 є власником транспортного засобу марки NISSAN, модель QASHQAI, 2015 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , дата реєстрації - 07.11.2020 (а.с. 10 т. 1).

Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру МВС № 5346 від 29.12.2023, транспортний засіб марки NISSAN, модель QASHQAI, номер шасі НОМЕР_1 зареєстрований 07.11.2020 за громадянином ОСОБА_5 на підставі вантажно-митної декларації № МА204120/2020/091698, договір купівлі-продажу № 726/1786, виданий суб`єктом господарювання ТОВ «МЕГАСПРИНТ», як первинна реєстрація б/в транспортного засобу, придбаного в торгівельній організації ввезеного з-за кордону (а.с. 22 т. 1).

Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру МВС № 5346 від 13.07.2023, за громадянином ОСОБА_5 в період часу з 2000 по 2023 рік значилися зареєстрованими транспортні засоби: автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2008 року випуску з 12.10.2011 по 15.09.2017; автомобіль SKODА OCTAVIA COMBI, 2010 року випуску з 10.08.2017 по 10.10.2020; автомобіль NISSAN QASHQAI, 2015 року випуску з 01.11.2020 по теперішній час (а.с. 51-52 т. 1).

Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Охрея М.А. від 23.05.2023 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час смерті був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 на спадкове майно - легковий автомобіль NISSAN, реєстраційний номер НОМЕР_6 , оскільки ОСОБА_1 не надано в повному обсязі документів, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, заповіт на спадкове майно відсутній (а.с. 9 т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_7 , виданим 04.10.2023 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Охреєм М.А., зареєстрованим в реєстрі за № 1101, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є тим з подружжя, яка пережила чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та їй належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом складається з автомобіля марки NISSAN, модель QASHQAI, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 48 т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НСН № 858581, виданим 04.10.2023 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Охреєм М.А., зареєстрованим в реєстрі за № 1106, спадкоємцями майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 по 1/3 частці кожен є: дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з частки автомобіля марки NISSAN, модель QASHQAI, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 49 т. 1).

Відповідно до умов договору купівлі-продажу транспортного засобу № 726/1786, укладеного 29.10.2020 між ОСОБА_5 та ТОВ «МЕГАСПРИНТ», покупець ОСОБА_5 купив бувший у користуванні транспортний засіб марки NISSAN, модель QASHQAI, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , при розмитнені якого була оформлена ВМД № UA204120/2020/091698 від 30.09.2020 та сплатив вартість автомобіля з ПДВ у розмірі 257950,00 грн, вартість без ПДВ - 214958,33 грн, ПДВ - 42991,67 грн (а.с. 217-218 т. 1).

Актом прийому-передачі до договору № 726/1786 купівлі-продажу транспортного засобу, ТОВ «МЕГАСПРИНТ» передав, а ОСОБА_5 прийняв у власність бувший у користуванні транспортний засіб марки NISSAN, модель QASHQAI, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (а.с. 219 т. 1).

Акт огляду реалізованого транспортного засобу № 7919/20/001906 від 29.10.2020, складений на підставі договору № 726/1786 купівлі-продажу містить відомості про суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, відомості про покупця транспортного засобу, відомості про транспортний засіб та висновок (а.с. 220 т. 1).

Митною декларацією підтверджено ввезення на митну територію України транспортний засіб марки NISSAN, модель QASHQAI, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (а.с. 221, т. 1).

Згідно з розпискою, наданою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , остання взяла у борг кошти у ОСОБА_6 у розмірі 10 тисяч доларів на придбання автомобіля Нісан Кашкай з її цивільним чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язалася віддати кошти у термін - 4 роки. У разі не сплати боргу ОСОБА_1 зобов`язалася віддати земельну ділянку (пай 5,3800 га), яка розташована в с. Гиряві Ісківці. Розписка надана в присутності ОСОБА_56 . У розписці також зазначено, що ОСОБА_6 дійсно надав кошти у розмірі 10000 $ 28 жовтня 2020 року (а.с. 16 т. 1).

Згідно з розпискою, ОСОБА_1 повернула частини боргу у розмірі 1 тисяча доларів ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 15 т. 1).

Відповідно до довідки медичного центру «Нові Санжари» Національної гвардії України № 6/53111-412 від 28.10.2024 та довідки № 6/53111-413 від 28.10.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно працює в Медичному центрі «Нові Санжари» Національної гвардії України на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці). Середньомісячний нарахований дохід за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 склав 137518, 15 грн. Середньомісячний нарахований дохід за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 склав 201313,42 грн. Вказана інформація також підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2023 року (а.с. 206, 207, 254-257 т. 1).

Відповідно до фіскальних чеків аптечних пунктів від 07.10.2022 та 09.10.2022 загальний розмір витрат на придбання ліків становить: 1465,50 грн + 1518,00 грн = 2983,50 грн (а.с. 10,11).

Відповідно до товарного чеку ПП ОСОБА_57 № 013 від 07.12.2023 вартість одного гранітного пам`ятника становить 120000,00 грн (а.с. 13 т. 1).

Відповідно до рахунка ФОП ОСОБА_58 від 23.10.2022, ОСОБА_1 оплатила послуги у загальному розмірі 16081,00 грн (а.с. 14 т. 1).

Згідно з повідомленням ПФУ у Полтавській області від 11.11.2024 , ОСОБА_5 отримував пенсію за віком відповідно ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», виплата пенсії призупинена у зв`язку зі смертю, пенсія виплачена включно по жовтень 2022 року, недоотримана пенсія відсутня. За заявою ОСОБА_1 від 15.11.2022 в листопаді 2022 року нарахована та виплачена допомога на поховання у розмірі 7357,96 грн за померлого ОСОБА_5 та перерахована на банківський рахунок ОСОБА_1 (а.с. 250, 259 т. 1).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.01.2019 справа № 542/376/18 позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» до ОСОБА_5 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу задоволено. Зі змісту вказаного рішення, що померлий ОСОБА_5 користувався природним газом та сплачував кошти за користування послугами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 233-238 т. 1)

Зі змісту постанови Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.05.2022 справа № 542/365/22 вбачається, що адресою місця проживання ОСОБА_5 є АДРЕСА_1 (а.с. 239-240 т. 1).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, дійшов до таких висновків.

Щодо стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця.

За статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1268 ЦК України).

Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 409/656/19 звернув увагу на те, що при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця необхідно враховувати, що такі витрати повинні бути розумними, в тому числі щодо їх розміру та необхідності здійснення.

Верховний Суд зазначив, що під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Згідно з «Необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг», затвердженим Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 № 193, до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили; монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації під поховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцями ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дружина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частки кожна.

В свою чергу, позивачка ОСОБА_1 не є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 . Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема, постановою нотаріуса про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Разом з тим, останні дні життя разом із ОСОБА_5 перебувала саме позивачка ОСОБА_1 , займалась доглядом за ним та лікуванням. Ці обставини сторонами не заперечувались під час судового розгляду справи.

Позивачем до позовної заяви було додано фіскальні чеки на придбання ліків від 07.10.2022 та від 09.10.2022 на загальну суму 2983,50 грн.

Слід зауважити, що витрати на лікування, які понесла позивачка, відповідачами не спростовано. Водночас, в ході розгляду справи було встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_5 за деякий час до своєї смерті хворів, знаходився у лікарні, був прооперований.

Тому, на переконання суду, витрати на лікування понесені саме позивачкою, оскільки, як встановлено в ході розгляду справи, на момент їх здійснення ОСОБА_5 тяжко хворів та перебував на лікуванні. Крім того, на переконання суду, такі витрати дійсно були необхідними, а їх розмір є розумним.

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші).

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця є те, що ці витрати повинні бути розумними з точки зору їхнього розміру і необхідності здійснення.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 19 березня 2018 року (справа № 554/1793/15-ц, провадження № 61-6381св18), від 10 жовтня 2018 року (справа №713/1434/16-ц, провадження №61-18884св18), від 21 березня 2018 року (справа №753/15444/15-ц, провадження №61-2424св18).

Позивачем надано копію рахунку від 23.10.2022, виданого ФОП ОСОБА_58 на оплату ритуальних атрибутів на поховання на суму 16081,00 грн.

Виходячи із визначення понять поховання та предметів ритуальної належності, ритуальні атрибути, отримані позивачем у ФОП ОСОБА_58 пов`язані з проведенням обрядових дій та похованням відповідно до місцевих умов. В свою чергу, такі витрати, на переконання суду, є розумними щодо їх кількості та призначення, а відтак підлягають відшкодуванню особі, яка їх понесла.

Також, розраховуючи суму, яка має бути відшкодована ОСОБА_1 у зв`язку з понесенням витрат на поховання, суд враховує, що позивачка отримала державну матеріальну допомогу на поховання ОСОБА_5 в сумі 7357,96 грн, що підтверджується інформацією, наданою на вимогу суду ГУ ПФУ в Полтавській області. Отримання допомоги на поховання у зазначеному розмірі не заперечувалось позивачкою.В свою чергу, відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначала, що готова понести витрати, пов`язані з лікуванням та похованням її батька.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі, як спадкоємці після смерті ОСОБА_5 , повинні відшкодувати ОСОБА_1 витрати на лікування та поховання спадкодавця у розмірі 11706,54 грн ((1465,50 грн +1518,00 грн + 16081,00 грн) - 7357,96 грн).

Отже, з огляду на встановлені обставини справи, враховуючи процитовані у цьому рішенні норми права, вимога позивачки про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Щодо стягнення витрат на облаштування місця поховання.

Судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 було встановлено пам`ятник на могилі померлого ОСОБА_5 . Вказана обставина в судовому засіданні визнавалась відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та не була спростована відповідачкою ОСОБА_8 .

Водночас, відповідачі вказували на те, що пам`ятник позивачкою було встановлено без погодження з ними. ОСОБА_1 не обговорювала з родичами померлого будь- яких питань щодо форми та вартості встановленого нею пам`ятника.

При цьому, відповідачі зазначали й про те, що мали на меті встановити пам`ятник на могилі ОСОБА_5 , однак планували зробити це зі спливом 1 року від дня його смерті. Проте, позивачка, не порадившись із ними, встановила пам`ятник до спливу цього строку.

На підтвердження вартості встановленого пам`ятника позивачка надала копію товарного чека № 013 від 07.12.2023 ПП ОСОБА_57 із вказаною у ньому сумою 120000,00 грн, яку просила стягнути з відповідачів.

Статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації.

Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання).

Як раніше було зазначено у цьому рішенні, статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Встановлення пам`ятника на місці поховання є складовою його облаштування, відповідно до місцевих звичаїв та традицій та не суперечить законодавству.

Водночас, вартість облаштування місця поховання померлого ОСОБА_5 заявлена позивачкою у розмірі 120000,00 грн, не можна вважати розумною, враховуючи наступне.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Враховуючи вимоги Постанови правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 року № 45, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 року за № 1040/15731, граничний розмір витрат на встановлення пам`ятників становить в Полтавській області 2000,00 грн (постанова втратила чинність на підставі постанови Пенсійного фонду N 34-1 ( z1638-23 ) від 30.08.2023).

В свою чергу, Постановою правління Пенсійного фонду України № 34-1 від 30.08.2023, чинною з 15.11.2023 визначено розміри витрат на поховання та пов`язаних з цим ритуальних послуг у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (грн), зокрема, на виготовлення та встановлення пам`ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше у розмірі 3700,00 грн.

Водночас, відповідачкою ОСОБА_8 надано до суду роздруківки реклами про надання послуг зі встановлення саме гранітних пам`ятників, що розміщена в Інтернеті із зазначенням вартості такої послуги у 2024 році від 7000,00 грн до 160000,00 грн.

Поряд з цим, за даними Інтернет ресурсу, заявлена позивачкою вартість встановленого нею пам`ятника наближена до максимальної.

Суд не знаходить будь- яких переконливих обгрунтувань та доводів для висновку про те, що встановлення пам`ятника за такою ціною було неминучим та дійсно необхідним.

Підсумовуючи наведене, приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачі, як спадкоємці померлого ОСОБА_5 мали намір та вважали необхідним встановити пам`ятник на місці його поховання та позицію відповідачів щодо його розумної вартості, такий пам`ятник було встановлено іншою особою - позивачкою, яка не є спадкоємцем ОСОБА_5 , тобто позивачкою було вчинено дії щодо облаштування місця поховання померлого, що передбачено положеннями ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», з огляду на інформацію про вартість послуг зі встановлення саме гранітного пам`ятника з мережі Інтернет, керуючись принципами розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивачки частково понесені нею витрати на встановлення пам`ятника у розмірі 12000,00 грн.

Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідачів становить 23706,54 грн, тобто по 7902,18 грн з кожного.

При цьому суд також враховує, що оскільки питання щодо меж відшкодування спадкоємцями витрат, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, статтею 1232 ЦК України не визначено, системний аналіз вказаної норми матеріального права у взаємному зв`язку з приписами частини першої статті 1282 ЦК України дозволяє дійти висновку, що таке відшкодування може мати місце лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

З огляду на фактичні обставини справи, наявні у справі докази, зокрема, щодо вартості спірного автомобіля, розмір відшкодування, який суд вважає необхідним стягнути з відповідачів не виходить за межі вартості майна, отриманого ними у спадщину.

Щодо визнання права власності на автомобіль.

Встановлено, що позивачка, обгрунтовуючи свій позов у цій частині, посилалась на те, що спірний автомобіль було придбано за її власні кошти. Однак, право власності на автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_5 .

В подальшому, після смерті ОСОБА_5 нотаріусом на ім`я ОСОБА_4 - дружини, яка пережила чоловіка, було видано свідоцтво про право власності на частину у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, як на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Інша частина спірного автомобіля розподілилась між трьома спадкоємцями першої черги- дружиною ОСОБА_4 та доньками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/6 частині.

Зокрема, нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 його дружині ОСОБА_8 на 1/6 частину вказаного автомобіля.

В свою чергу, позивачка ОСОБА_1 теж зверталась до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 . Однак, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Постанова нотаріуса обгрунтована тим, що ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, заповіт на спадкове майно відсутній.

Встановлено, що фактичні підстави позову, тобто факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зводяться до того, що позивачка придбала спірний автомобіль за власні кошти, а померлий ОСОБА_5 погодився зареєструвати право власності на вказаний автомобіль на себе. В свою чергу, відповідачка ОСОБА_4 не приймала будь-якої фінансової участі у придбанні автомобіля. Після смерті ОСОБА_5 відповідачки отримали свідоцтва про право на спадщину та свідоцтво про право власності на спільне майно подружжя.

Водночас, слід зауважити, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Постанова ВП ВС від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

Правильне встановлення підстав позову, відповідність фактичних підстав позову правовим підставам визначають межі доказування та обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

Позивачка у своєму позові, а також у письмових поясненнях, посилаючись на вищенаведені фактичні підстави позову, як на правові підстави посилалась на положення ст. 182, 392 ЦК України.

Стаття 182 ЦК України визначає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачається у статті 16 ЦК України.

Частина 1 статі 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію щодо застосування статті 392 ЦК України і звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Наведений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц та в постанові ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 645/6151/15-ц, провадження № 14-99цс21)

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17 та в пункті 14 постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно (пункт 6.1 постанови ВС від 05.03.2019 у справі № 917/377/17, пункт 13 постанови ВС від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови ВС від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17).

В свою чергу, позивачка, звертаючись до суду з вимогою про визнання за нею права власності на спірний автомобіль, залишила поза увагою ту обставину, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, саме відповідачі набули право власності на цей автомобіль.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно.

Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ЦКУ).

Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Свідоцтво про право на частку у спільному майні подружжя є правовстановлюючим документом. Воно підтверджує право власності на частку у майні, яке було набуте подружжям під час шлюбу, і може бути видане як одному з подружжя, так і кожному з них окремо.

Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

В свою чергу, положеннями ст. 60 СК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Суд зауважує, що вибір способу захисту залежить від конкретних обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи, слід дійти висновку про невідповідність обраного позивачем способу його захисту- визнання права власності на спірний автомобіль, позаяк такий спосіб захисту сам по собі не є ефективним. З огляду на фактичні підстави позову та обставини справи, належним та ефективним способом захисту прав позивачки, яка вважає себе власником спірного автомобіля є, насамперед, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя. При цьому, у такому разі доказуванню підлягають, зокрема, обставини щодо відсутності підстав для набуття відповідачами права власності на спірний автомобіль.

В свою чергу, визнання свідоцтва недійсним усуває правові наслідки, які виникли внаслідок його видачі, включаючи перехід права власності до іншої особи.

Як вказувалось раніше у цьому рішенні невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Аналіз положень глави 86 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини) (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року в справі № 643/14592/18).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. 10 квітня 2024 рок м. Київ справа № 466/2132/21

У спорах про визнання права особистої приватної власності на майно, саме по собі посилання на те, що спірне майно було придбано особою за належні їй особисті кошти, зокрема, отримані у позику, не є достатнім доказом сплати особистих коштів за придбане майно, адже така особа повинна також надати суду належні і допустимі докази придбання спірного майна саме за ці кошти.

Таким доказами, зокрема можуть бути: банківські виписки на підтвердження спрямування грошових коштів чи нотаріальна заява, що майно придбавається за особисті кошти, тощо.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що позивачка таких доказів суду не надала, вона не спростувала презумпцію спільності майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також входження частини спірного автомобіля до спадкової маси.

Покази свідків зі сторони позивачки не є достатньо переконливими для висновку про те, що автомобіль дійсно був придбаний за особисті кошти позивачки.

Суд не може залишити поза увагою ту обставину, що менше ніж за місяць до придбання спірного автомобіля та реєстрації права власності на нього за ОСОБА_5 , останній продав належний йому на праві власності попередній транспортний засіб - Шкода Октавія. Аналогічно, перед придбанням автомобіля Шкода Октавія у власності ОСОБА_5 перебував інший автомобіль, нижчий за класом. Суд не може не погодитись із твердженнями представника відповідача, що така поведінка учасника суспільних правовідносин є логічною, передбачуваною та послідовною.

В свою чергу, позивачка не спростувала таких тверджень з боку сторони відповідача та не пояснила суду чому саме момент придбання нового автомобіля Нісай Кашкай припав відразу після відчуження попереднього- Шкода Октавія.

Крім того, твердження позивачки про те, що на придбання автомобіля вона витратила особисті кошти, в тому числі, отримані нею за борговою розпискою не узгоджуються з наданими позивачкою доказами. Зокрема, у борговій розписці зазначено про те, що грошові кошти ОСОБА_1 позичає для придбання автомобіля разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_5 .

Водночас, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_29 суду пояснили, що ОСОБА_1 приходила до них позичати гроші не саме, а разом з ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_59 в судовому засіданні вказав, що питання придбання автомобіля та розрахунку за нього вирішувались завжди за участі ОСОБА_5 .

Поряд з цим, той факт, що ОСОБА_5 , перебуваючи тривалий час у стосунках з іншою жінкою, не розривав юридичний зв`язок зі своєю офіційною дружиною, майже до останніх днів свого життя ледве не половину часу проводив у домогосподарстві, де проживає його дружина ОСОБА_4 , залишає великий сумнів у тому, що між подружжям були відсутні взаємні права та обов`язки, спільний побут та бюджет, спільне ведення господарства, тощо, як про це стверджує позивачка.

Непереконливими й суперечливими є також доводи позивачки й про те, що маючи роздільний бюджет з ОСОБА_5 , вона, поряд з цим, просила ОСОБА_5 зареєструвати саме за ним право власності на вартісну річ, придбану за особисті кошти позивачки.

При цьому, твердження позивачки про її необізнаність на момент придбання транспортного засобу про наявне у неї право зареєструвати право власності на автомобіль на своє ім`я (незалежно від наявності чи відсутності у неї документа на право керування транспортним засобом), теж не заслуговує на увагу суду, позаяк протягом трьох років з часу придбання автомобіля і до моменту смерті ОСОБА_5 позивачка мала можливість дізнатися про таке право та вчинити дії, спрямовані на реєстрацію права власності на автомобіль саме за нею. Проте, позивачка протягом трьох років не вжила заходів для реєстрації автомобіля на своє ім`я. Поряд з цим, враховуючи також твердження позивачки й про те, що вказаний автомобіль вона придбала для свого сина, ОСОБА_1 протягом трьох років мала можливість вжити заходів щодо реєстрації права власності на автомобіль за своїм сином. Проте, вона таких дій не вчинила.

Окрім того, суд також не може залишити поза увагою суперечливу поведінку позивачки, яка полягала у тому, що спочатку ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на автомобіль після смерті ОСОБА_5 . Такі дії позивачки свідчать про усвідомлення нею правового статусу спірного автомобіля, частина якого увійшла до спадкової маси. Однак, в подальшому, позивачка, зокрема, у позовній заяві, поданій до суду, стверджувала про те, що автомобіль ОСОБА_5 не належить.

Зазначені обставини у своїй сукупності дають суду підстави для висновку про недоведеність та безпідставність позову у цій частині.

За таких обставин позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Водночас, у контексті оцінки доводів сторін суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів учасників справи, суд вважає, що ключові аргументи доводів сторін отримали достатню оцінку.

На підставі викладеного, керуючись ст ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 264, 265, 273, 352, 354, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання і догляд спадкодавця та про визнання права власності на рухоме майно задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на лікування спадкодавця, на його поховання та облаштування місця поховання у розмірі 7902,18 грн (сім тисяч дев`ятсот дві грн 18 коп).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на лікування спадкодавця, на його поховання та облаштування місця поховання у розмірі 7902,18 грн (сім тисяч дев`ятсот дві грн 18 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на лікування спадкодавця, на його поховання та облаштування місця поховання у розмірі 7902,18 грн (сім тисяч дев`ятсот дві грн 18 коп).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

представник позивачки - адвокат Яресько, адреса для листування: вул. Р. Кириченко, 36, каб. 1, м. Полтава Полтавського району Полтавської області, 36039;

відповідачі: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

представник відповідача - адвокат Грузін Михайло Миколайович, адреса для листування: АДРЕСА_6 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повне рішення складено 17.07.2025.