Справа № 149/140/24
Провадження № 22-ц/801/1229/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 рокуСправа № 149/140/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Панасюка О. С.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Войнаревича М. Г. в м. Хмільник Вінницької області, повне судове рішення складено 07 лютого 2025 року,

у цивільній справі № 149/140/24 за позовом керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі позивача Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району до ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки,

постановив:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі позивача Хмільницької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що Хмільницькою окружною прокуратурою за результатами вивчення стану законності при розпорядженні земельними ділянками на території Хмільницької міської територіальної громади виявлено порушення вимог Земельного кодексу України при наданні Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області у приватну власність громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7480/15-19-СГ від 15.05.2019 «Про затвердження документації та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га з кадастровим номером :05:002:1594 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Хмільницької міської територіальної громади (колишньої Сьомаківської сільської ради Хмільницького району області).

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7480/15-19-СГ від 15.05.2019, виконавчим комітетом Хмільницької міської ради Вінницької області 03.06.2019 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:1594 за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 31872943, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248).

Прокурор зазначає, що вказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7480/15-19-СГ від 15.05.2019 є незаконним.

Так, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №361510065, ОСОБА_2 безоплатно надано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :06:000:0228 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2- 9669/15-18-СГ від 20.07.2018 на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області.

Однак, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, приймаючи оспорюваний наказ, не перевірило факт реалізації ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства, порушив вимоги ст.19 Конституції України», Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, статті 116-118 ЗК України, статтю 186-1 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності.

Спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (на час видання наказу).

Отже наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7480/15-19-СГ від 15.05.2019, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :05:002:1594 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району (колишньої Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області), суперечить актам цивільного законодавства і порушує інтереси держави, тому є незаконним.

Обставини даної справи свідчать про те, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника Українського народу, тоді як видача Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області наказу № 2-7480/15-19-СГ від 15.05.2019, не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій органу виконавчої влади по передачі цієї землі у власність.

29.08.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу посвідчено договір купівлі-продажу № 2508 земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:1594, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

При цьому, ОСОБА_1 набув вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та відчужувати, а отже земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на користь держави.

У подальшому, ОСОБА_1 , після отримання у власність спірної земельної ділянки в особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати, передав її в оренду ТОВ «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» згідно договору оренди землі № 101 від 29.12.2017. Право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.10.2019 (номер запису про інше речове право: 33600981). На даний час земельна ділянка кадастровий номер :05:002:1594 перебуває в фактичному користуванні ТОВ «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ», тому наявні також підстави для її витребування від особи, якій спірна земельна ділянка передана в оренду - ТОВ «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ»

З урахування викладеного, прокурор просив витребувати у ОСОБА_1 та у Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» в комунальну власність Хмільницької міської ради земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :05:002:1594 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району (колишньої Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2025 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 в комунальну власність Хмільницької міської ради земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :05:002:1594 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району (колишньої Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області).

Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» в комунальну власність Хмільницької міської ради земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :05:002:1594 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району (колишньої Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області).

Вирішено питання щодо судових витрат.

Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_2 двічі скористалася правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що суперечить приписам статей 116, 118, 121 Земельного кодексу України. У свою чергу, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не перевірило реалізацію ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, наслідком чого було порушено права держави. При цьому суд вважав, що земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею, а тому підлягає витребуванню як в особи, в якої перебуває у власності, так і в орендаря.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2025 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду 03 червня 2025 року о 11:40 год. з повідомленням сторін.

У зв`язку з перебуванням судді Матківської М. В. у відпустці, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2025 року повторно визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Панасюк О. С.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року строк розгляду апеляційної скарги продовжено на п`ятнадцять днів, відкладено розгляд справи до 15 липня 2025 року о 11 год. 40 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що ОСОБА_1 , є добросовісним набувачем земельної ділянки площею 2,00 га, яка була придбана ним на підставі нотаріально посвідченого договору від 29.08.2019, а тому не може бути у нього витребувана.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про його недобросовісність під час придбання у власність спірної земельної ділянки.

Також зазначає, що в оскаржуваному рішенні суду відсутнє відповідне обґрунтування того, що його дії щодо придбання земельної ділянки були недобросовісними чи необачними. Та що за існуючих фактичних обставин справи він мав реальну можливість передбачити те, що продавець ОСОБА_2 неправомірним шляхом набула право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, яку він у неї згодом придбав.

Вважає, що за таких обставин земельна ділянка не могла бути витребувана у нього в судовому порядку.

Окрім того, звертає увагу, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги його доводи про те, що у прокурора були відсутні підстави для звернення до суду із цим позовом, оскільки Хмільницька міська рада Вінницької області не проявляла бездіяльності щодо нездійснення своїх повноважень. Вважає, що вказана обставина є самостійною підставою для відмови у позові.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

15 травня 2025 року засобами поштового зв`язку керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області направив відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, мотивуючи свої вимоги тим, що вказана земельна ділянка вибула із державної власності на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7480/15-19-СГ від 15.05.2019, який не відповідає викладеним у статтях 116,118,121ЗК України імперативним нормам та суперечить їм, що не відповідає волі держави як власника земельної ділянки, вираженої у відповідних нормах.

З огляду на те, що земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника - Українського народу, який делегував свої права державі в особі відповідних органів, так як наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, який став підставою для вилучення зазначеної земельної ділянки із державної власності, прийнятий незаконно, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на підставі положень статті 388 ЦК України.

Вказує, що ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем. Так, із наявних в матеріалах справи доказів слідує, що за результатами розгляду, поданого 23.04.2019 ОСОБА_2 клопотання, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області затверджено проект землеустрою щодо відведення та надано у власність спірну земельну ділянку.

Право власності за ОСОБА_2 зареєстровано 03.06.2019, а вже 29.08.2019, тобто через два місяці ділянку відчужено, що ще раз свідчить про відсутність у неї наміру вести особисте селянське господарство.

За фактичних обставин справи ОСОБА_2 набула право власності на землю без відповідної правової підстави, повторно використавши право на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Згідно договору купівлі-продажу спірної ділянки від 29.08.2019 угода укладалася між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Вважає, що при укладенні даної угоди покупець згідно відкритих даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міг, проявивши розумну обачність, дізнатися про наявність у ОСОБА_2 двох земельних ділянок, отриманих на підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області для ведення особистого селянського господарства.

Щодо доводів апелянта про відсутність повноважень прокурора на представництво інтересів держави, вказав, що Хмільницькою окружною прокуратурою 30.11.2023 до Хмільницької міської ради скеровано лист, в якому повідомлено про виявлення факту порушення інтересів територіальної громади, а також про надання інформації про вжиття заходів по витребуванню земельної ділянки.

Відповідно до листа Хмільницької міської ради від 08.01.2024 вбачається, що остання, із врахуванням того, що не вона була розпорядником спірної земельної ділянки, проігнорувала викладені в листі окружної прокуратури доводи та жодних заходів щодо витребування земельної ділянки із кадастровим номером :05:002:1594 в комунальну власність, в тому числі в судовому порядку, не вживала, що свідчить про самоусунення від здійснення міською радою заходів щодо захисту інтересів держави.

При цьому підставою для подачі цього позову та представництва інтересів Хмільницької міської ради, є невжиття останньою жодних заходів спрямованих на повернення незаконно вибулої земельної ділянки.

Відзив від інших учасників справи, впродовж встановленого апеляційним судом строку, на адресу апеляційного суду не надходив.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Поворознюк Б. М. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.

Прокурор Вінницької обласної прокуратури Гупяк О. В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Хмільницької міської ради Вінницької області Юрчишин М. В. 09.06.2025 через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог частини другої статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 29.08.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу посвідчено договір купівлі-продажу № 2508 земельної ділянки 3 кадастровим номером :05:002:1594, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У подальшому, ОСОБА_1 , після отримання у власність спірної земельної ділянки в особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати, передав її в оренду ТОВ «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» згідно договору оренди землі № 101 від 29.12.2017. Право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.10.2019 (номер запису про інше речове право: 33600981). На даний час земельна ділянка кадастровий номер :05:002:1594 перебуває в фактичному користуванні ТОВ «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ».

При цьому, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №361510065, ОСОБА_2 безоплатно надано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :06:000:0228 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2- 9669/15-18-СГ від 20.07.2018 на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області.

Зазначене підтверджує, що ОСОБА_2 на час отримання у власність спірної земельної ділянки (наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7480/15-19-СГ від 15.05.2019), використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає у повній мірі.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог про витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки

Частиною першою статті 2 ЦПК України вказано визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статті 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, серед іншого, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з пунктом б) частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського в розмірі не більше 2,0 гектара.

Право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №706/1685/16-ц).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , звертаючись до органів Держгеокадастру за дозволом на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, діяла неправомірно, неправдиво вказавши, що право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню вона не використала. В подальшому орган Держгеокадастру, приймаючи наказ щодо надання дозволу на розробку документації, її затвердження та передачу землі у власність, не перевірив обставин, необхідних для передачі землі у приватну власність громадян, та вчинив дії, які суперечать закону.

Отже судом встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу. Видача ГУ Держгеокадастру спірного наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій органу виконавчої влади по передачі цієї землі у власність.

Отже за дійсних (а не фіктивних, неправдивих) обставин спірна ділянка вибула з володіння власника територіальної громади не з її волі.

Таким чином, дослідивши всі надані докази та обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що отримавши земельну ділянку на підставі завідомо неправдивих відомостей, ОСОБА_2 не набула права власності у передбаченому законом порядку, а тому не набули цього права ОСОБА_1 , як покупець за договором від 29 серпня 2019 року, і ТОВ «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ», як орендар за Договором від 29 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За приписами статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, у всіх інших випадках інтереси добросовісного набувача захищаються, тобто, власник не вправі вимагати повернення свого майна.

Вирішуючи питання, пов`язані з розмежуванням добросовісного і недобросовісного набувача, слід враховувати положення статті 330 ЦК України, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо, відповідно до статті 388 ЦК України , майно не може бути витребувано у нього. Зокрема, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не має права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в т. ч. про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для витребування у нього майна. Наявність у діях власника волі на передачу майна виключає можливість його витребування у добросовісного набувача.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-IX від 12 березня 2025 року було, зокрема, доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою такого змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади».

Втім відповідно до пункту 2 Перехідних положень вказаного закону його положення мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Оскільки Закон № 4292-IX від 12 березня 2025 року набув чинності 09 квітня 2025 року, а рішення судом першої інстанції було ухвалене у цій справі 05 лютого 2025 року він не може бути застосований до правовідносин, що виникли між сторонами.

Згідно висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц (провадження № 14-235цс18)), розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.

За встановлених обставин, витребування майна у відповідачів є законним, пропорційним та виправданим заходом, який переслідує легітимну мету та необхідний у демократичному суспільстві, не порушує статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд першої інстанції згідно з усталеною практикою Верховного Суду обґрунтовано звернув увагу, що кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до первісного набувача, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 зробила висновок, що :

«у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжна набувачка до первинного набувача».

Подібні висновки щодо наявності підстав витребування земельної ділянки у добросовісного набувача на підставі ст. 387, 388 ЦК України у зв`язку з вибуттям майна з володіння держави поза її волею та відсутності порушення принципу пропорційності втручання у право власності добросовісного набувача викладені у постановах Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 130/1017/20, від 28.12.2022 у справі № 472/156/21 та від 28.06.2023 у справі № 148/621/22.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

Отже, у діях третьої особи ОСОБА_2 мало місце зловживання правом, яке полягало у створенні видимості юридичної правильності своїх дій, використовуючи насправді свої права у цілях для незаконного набуття земельної ділянки у приватну власність поза волею дійсного власника, що є недопустимим.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений незаконно. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17, власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Відповідно до статті 80 ЗК України, статей 2, 170, 172, 326, 327, 374 ЦК України право власності на землі державної та комунальної власності належать державі Україна та територіальним громадам, які реалізують це право через відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У пунктах «а», «є» частини першої статті 12 ЗК України зазначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 двічі скористалася правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що суперечить приписам частини четвертої статті 116 ЗК України.

Тобто, звертаючись до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області за дозволом на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_2 діяла неправомірно, надавши неправдиву та недостовірну інформацію щодо невикористання нею права на безоплатну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням.

В свою чергу, приймаючи наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області факт реалізації ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірило, порушило вимоги земельного законодавства, що призвело до того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - територіальної громади поза її волею.

Відтак, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-7480/15-19-СГ від 15.05.2019, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:1594, безпідставно вибула із державної власності.

Судом першої інстанції установлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та не могла скористатися таким правом повторно. Зокрема, набула право власності на земельну ділянку на підставі завідомо неправдивих відомостей, в порушення передбаченого законом порядку, яку продала у подальшому добросовісному набувачу.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 всупереч вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України протиправно отримала у власність спірну земельну ділянку, яка вибула з володіння власника не за його волею, дійшов правильного висновку про те, що в даній справі підлягають застосуванню положення статті 388 ЦК України про витребування цієї ділянки у ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Хмільницької міської ради.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що вданому випадку підстави для представництва прокурором інтересів міської ради відсутні, так як останній не довів легітимної мети прокуратури в цій справі, апеляційний суд не погоджується із вказаними доводами з наступних підстав.

Звертаючись із позовом керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області вказав орган, в інтересах якого він звертається до суду Хмільницька міська рада та підстави представництва: невжиття міською радою жодних заходів, спрямованих на повернення незаконно вибулої земельної ділянки.

У статті 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу. Розумність вказаного строку визначає суд з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи через можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також з урахуванням таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18).

Таким чином, законодавство передбачає обов`язкове звернення прокурора до компетентного органу перед зверненням до суду в особі такого органу.

Враховуючи наявність порушеного інтересу держави в особі Хмільницької міської ради, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, керуючись статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», Хмільницькою окружною прокуратурою у листі від 30.11.2023 повідомлено про виявлення факту порушення інтересів територіальної громади, а також про надання інформації про вжиття заходів по витребуванню земельної ділянки.

Відповідно до листа Хмільницької міської ради від 08.01.2024 за №02/01-19: «Хмільницька міська рада не надавала, не передавала у власність жодну із зазначених земельних ділянок. Описані у цьому запиті земельні ділянки передавалися особі без участі Хмільницької міської ради ще у 2019 році із врахуванням дозвільних документів органів Держгеокадастру. Інформація про «подвійне», «повторне», використання прав ОСОБА_2 на отримання земельних ділянок до Хмільницької міської ради ні від органів Держгеокадастру, ні від ОСОБА_2 не надходило».

Із викладеного вбачається, що Хмільницька міська рада, із врахуванням того, що не вона була розпорядником спірної земельної ділянки, проігнорувала викладені в листі окружної прокуратури доводи та жодних заходів щодо витребування земельної ділянки із кадастровим номером :05:002:1594 в комунальну власність, в тому числі в судовому порядку, не вживала, що свідчить про самоусунення від здійснення міською радою заходів щодо захисту інтересів держави.

Відтак, прокурором при зверненні до суду було дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», та в позовній заяві наведено обґрунтування на підтвердження повноважень прокурора для подання позову в інтересах Хмільницької міської ради.

Суд першої інстанції дослідив питання представництва інтересів держави у суді прокурором та надав йому належну правову оцінку, тому апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги у цій частині.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 вказано, що: «Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66))».

Суд першої інстанції врахував, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність та повернення у державну власність землі, яка вибула з власності держави незаконно поза її волею.

Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю.

Таким чином, судом у цій справі перевірено, чи є втручання законним, чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес, чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Надано належну оцінку добросовісності відповідача ОСОБА_1 та додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів також враховує інтереси держави, як власника спірної земельної ділянки, який здійснює захист порушеного права власності, надаючи їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами добросовісного набувача, та вважає, що права та інтереси власника, який позбувся володіння земельною ділянкою внаслідок протиправних дій, за обставин цієї справи, перевищують інтереси набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Отже за обставин цієї справи, вимоги позивача про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння є обґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , із власності якого витребовується земельна ділянка, не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до проміжного набувача ОСОБА_2 , у якої він придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказане відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.

Таким чином, в ці частині суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Щодо позовних вимог про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» земельної ділянки

Колегія суддів, з урахуванням положень частини четвертої статті 367, частини другої статті 377 ЦПК України, звертає увагу на порушення судом першої інстанції правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України при розгляді позовних вимог керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району, заявлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 ГПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 (провадження № 61-14436сво24) зазначено, що: «спір у справі, що переглядається, в частині позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах органу місцевого самоврядування до ДП «Ілліч-Агро Донбас», є земельним спором між територіальною громадою та юридичною особою, а тому, виходячи із суб`єктного складу сторін, належить до господарської юрисдикції, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства».

Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

У справі, що переглядається, спір в частині позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах міської територіальної громади до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» про витребування земельної стосується правомірності набуття речового права між двома юридичними особами, тому за суб`єктним критерієм підлягає розгляду в порядку господарської юрисдикції.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» слід скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина перша та друга статті 377 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює керівнику Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Вінницького апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 (провадження № 61-14436сво24), дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права, щодо вимог до ОСОБА_1 - з додержання норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про витребування у ОСОБА_1 спірної земельної ділянки слід залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» слід скасувати, провадження в цій частині закрити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» слід скасувати, а провадження в цій частині закрити, рішення в частині стягнення з ТОВ «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» на користь Вінницької обласної прокуратури судового збору підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2025 року в частині позовних вимог керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі позивача Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» про витребування земельної ділянки та стягнення судового збору скасувати.

Провадження у справі №149/140/24 за позовом керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі позивача Хмільницької міської територіальної громади Хмільницького району до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» про витребування земельної ділянки закрити.

Повідомити керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, що розгляд цієї справи в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АГРО ІМПЕРІЯ» про витребування земельної ділянки віднесений до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до Вінницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

В іншій частині рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2025 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

О. С. Панасюк