Справа 206/1418/25
Провадження 2/206/1251/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Гаркуші В.В.,

за участю секретаря судових засідань Цибань Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача Протопоп Юлії Андріївни в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю, повернення безпідставно набутих грошових коштів,

за участю учасників справи:

представника позивача Протопоп Ю.А.,

представника відповідача 1 - Мальованої В.А. (в режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Протопоп Юлія Андріївна, звернулася до суду із позовною заявою до ТОВ» Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю, повернення безпідставно набутих грошових коштів в якій просить суд:

1.Визнати грошові кошти сплачені за договором про фінансовий лізинг 02.09.2014 року № 00010204 у розмірі 84267,32 (вісімдесят чотири тисячі двісті шістдесят сім) доларів США 32 центи спільною сумісною власністю Позивача та Відповідача-2;

2.Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь Позивача безпідставно набуті грошові кошти за недійсним Договором про фінансовий лізинг від 02.09.2014 року № 00010204 у розмірі 84267,32 (вісімдесят чотири тисячі двісті шістдесят сім) доларів США 32 центи;

3.Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь Позивача 3% річних у розмірі 23785,11 (двадцять три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) доларів США 11 центів;

4.Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь Позивача витрати на правову допомогу;

5.Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь Позивача витрати на сплату судового збору.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначає, що 17 вересня 2005 року між нею та Відповідачем 2 укладено шлюб, зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

02.09.2014 року між Відповідачем 2 та Відповідачем 1 укладено договір (шляхом приєднання до запропонованого договору, умови і форма якого встановлені ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА") фінансового лізингу № 00010204 (далі Договір фінансового лізингу), предметом лізингу за яким є транспортний засіб типу VW Touareg NF 3.0 I V6 TDI, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , 2013 року виробництва (далі транспортний засіб).

Відповідно до розділу 3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Відповідач 1 придбав транспортний засіб і передав його Відповідачу 2 (пункт 3.2), а останній зобов`язався користуватися цим транспортним засобом, забезпечувати його експлуатацію (пункт 3.3) та придбати транспортний засіб у Відповідача 1 за купівельною ціною (пункт 3.4) після завершення строку лізингу за договором фінансового лізингу.

08.09.2014 року Відповідач 1 на підставі акту прийому-передачу передав, а Відповідач 2 прийняв транспортний засіб.

На виконання умов Договору фінансового лізингу ОСОБА_2 на користь ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" було сплачено платежі на загальну суму 1 735 751,86 (один мільйон сімсот тридцять п`ять тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня 86 коп.), що еквівалентно 96 514,41 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот чотирнадцять доларів США 41 цент).

26.01.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк О.Б. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 69 щодо повернення транспортного засобу на користь ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" (далі виконавчий напис № 69 від 26.01.2018 року).

16.02.2018 року державним виконавцем Солонянського районного ВДВС ГТУЮ Сазановим Станіславом Олександровичем відкрито виконавче провадження № 55825888 з примусового виконання виконавчого напису № 69 від 26.01.2018 року.

19.02.2018 року ОСОБА_2 в самостійному порядку передав транспортний засіб представнику ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА", про що державним виконавцем Солонянського районного ВДВС ГТУЮ Сазановим Станіславом Олександровичем 28.02.2018 року складено акт вилучення та передачу майна стягувачу.

У серпні 2018 року ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» звернулось до Самарського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором фінансового лізингу від 02.09.2014 року №00010204.

Однак, Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2018 року по справі № 206/4241/18 було відмовлено повністю в задоволені позовних вимог ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА», виходячи з того, що Договір про фінансовий лізинг, який був укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 є нікчемним оскільки не був нотаріально посвідчений, як наслідок він не створює жодних юридичних наслідків для сторін. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.12.2018 року.

Позивач зазначає, що Умови Договору фінансового лізингу передбачають, що розрахунки за договором здійснюються в гривні, проте розмір платежів визначено в грошовому еквіваленті в іноземній валюті доларах США.

Так, згідно Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) вартість об`єкта лізингу 82 380,00 USD, авансовий платіж 20 595,00 USD, обсяг фінансування 61 785,00 USD, а також авансовий платіж, та адміністративні платежі (1 відшкодування частини вартості Об`єкта лізингу та 2-проценти та комісії) розраховані та вказані в іноземній валюті доларах США (USD).

На підставі викладеного, Позивач зазначає, що відповідно до умов Договору фінансового лізингу, Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, вартість об`єкту лізингу транспортного засобу та платежі щодо відшкодування його вартості та проценти, комісії Відповідача визначені в іноземній валюті доларах США, а отже валюта зобов`язання за Договором фінансового лізингу - долари США.

Оскільки АТ КІБ Креді Агріколь відмовило Позивачеві надати надати інформацію про встановлений курс обміну долара США за безготівковими операціями, встановленого ПАТ КІБ Креді Агріколь станом на дати здійснення платежів, розрахунок Позивач здійснив за офіційним курсом, встановленим Національним банком України.

На виконання умов Договору фінансового лізингу ОСОБА_2 було здійснено платежі, в загальній сумі 1 735 751,86 (один мільйон сімсот тридцять п`ять тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня 86 коп.), що еквівалентно 84 267,32 (вісімдесят чотири тисячі двісті шістдесят сім доларів США 32 центи).

Щодо прав та законних інтересів Позивача, остання зазначає, що 17.09.2005 року був зарєстрований шлюб між гр. ОСОБА_2 та Позивачем. З опублікованих на відкритому до загального доступу порталі Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що у період шлюбу, без відома позивача, між ОСОБА_2 та ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" укладено Договір фінансового лізингу. Письмової згоди на укладання вказаного договору як того вимагає Закон, Позивач не надавала, про його укладання не була обізнана. 27 травня 2024 р. на порталі «Судова Влада» представником Морозової Г.Л., було з`ясовано, що є судовий спір за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА", який наразі перебуває на стадії касаційного розгляду (справа за № 206/5280/21).

03.07.2024 року представник Позивача адвокат Антонова Г.І. ознайомилась із матеріалами справи № 206/5280/21 у Верховному суді та вбачається, що грошові кошти за недійсним Договором про фінансовий лізинг сплачені в еквіваленті 96 514,41 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот чотирнадцять доларів США 41 цент) Відповідачу-1, є об`єктом спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та підлягають поверненню в повному обсязі.

Також, Позивач зазначає, що необізнаність про її порушені права та законні інтереси укладанням Договору фінансового лізингу та сплатою платежів відповідно до його умов, підтверджується також рішенням Самарського районного суду від 09.12.2024 року у справі № 206/5958/24, яким встановлено, що з 2014 року Позивач та Відповідач-2 не проживають разом та не ведуть спільного господарства.

Таким чином, Позивач зазначає, що не знала і не могла знати про порушення своїх прав до 27 травня 2024 року, а отже позов подається у встановлений Цивільним кодексом України строк позовної давності.

Нормативно-правове обґрунтування позову обумовлене посиланнями на ст.ст. 216, 1212, 1213 ЦК України, ч. 3 ст. 65 СК України (а.с. 1-7).

Представник Відповідача 1 надала відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що про відсутність спору за вимогою про визнання права спільною сумісною власністю. Свої доводи представник Відповідача 1 обґрунтовує тим, що спільна сумісна власність виникає на кошти одного з подружжя, які отримані під час шлюбу. Цієї обставини достатньо для поширення режиму саме спільної сумісної власності. З матеріалів справи та доводів позову не вбачається існування будь-якого спору між Позивачем та Відповідачем 2 щодо належності коштів чи іншого майна до спільної сумісної власності. Відсутні будь-які підтверджені доказами обставини, які б свідчили про невизнання, оспорювання чи порушення Відповідачем 2 права спільної сумісної власності на грошові кошти, сплачені ним на виконання Договору лізингу. Відповідно, вимога Позивача про визнання права спільної сумісної власності, яка адресована очевидно до Відповідача-2 не підлягає задоволенню через відсутність порушеного права Позивача.

Крім того, представник Відповідача 1 зазначає, що право на повернення коштів із вказаних у позові підстав реалізовано чоловіком Позивача, який діяв у спільних інтересах. Свої доводи представник Відповідача 1 обгрунтовує тим, що сторона Договору лізингу, один із подружжя Відповідач 2 уже звертався із позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 , як безпідставно отриманих у зв`язку із нікчемністю Договору лізингу. Рішеннями судів трьох інстанцій у справі № 206/5280/21 у позові відмовлено через порушення строку позовної давності. Зазначене Рішення є остаточним, а його повторний розгляд, чого домагається Позивач, не допускається.

Крім того, представник Відповідача 1 заявляє про застосування строку позовної давності за вимогами про стягнення коштів, як безпідставно отриманих, що є самостійною підставою для відмови у позові відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України. Свої доводи представник Позивача обґрунтовує тим, що вона не знала про існування та умови Договору лізингу та не давала своєї згоди його укладення. Вказані твердження є недоведеними оскільки договір лізингу укладено 02.09.2014. Автомобіль Відповідач 2 повернув 19.02.2018. Тобто Автомобіль перебував у фактичному користуванні Відповідача 2, який перебував шлюбі з ОСОБА_1 майже 4 роки. Ще майже рік розглядався спір за позовом Відповідача 1 до Відповідача 2 про стягнення заборгованості за Договором лізингу (рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2018 у справі № 206/4241/18). З вересня 2019 по жовтень 2024 року розглядався спір за позовом Відповідача 2 до Відповідача 1 про стягнення безпідставно отриманих коштів за Договором лізингу. Тобто взаємовідносини Відповідача 2 з Відповідачем 1 щодо Договору лізингу тривали понад 10 років. Увесь цей час Позивач перебувала у шлюбі з Відповідачем 2. З точки зору розумності та добросовісності вона не могла не знати протягом цього тривалого часу про укладення її чоловіком Договору лізингу, користування автомобілем близько 4 років та про наступні судові спори. Крім того, Позивач надала свою письмову згоду на укладення Договору лізингу своїм чоловіком, а також підтвердила що: - ознайомлена з його умовами, до яких не має заперечень; - надає згоду на сплату лізингових платежів з майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином, Позивачу було відомо про укладання Договору лізингу, його умови та про початок його виконання з 02.09.2014. З огляду на це, строк позовної давності за її вимогами щодо застосування наслідків нікчемності Договору лізингу сплинув.

Також представник Відповідача 1 зазначає, що Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2024 у справі № 206/5958/24, в якому зазначено: «з 2014 року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, спору про поділ спільного майна між ними немає» не є преюдиційним, оскільки суд розглянув справу без участі сторін, а висновок про фактичне припинення шлюбних відносин у 2014 році суд зробив виключно посилаючись на слова Позивача, жодного доказу на підтвердження цієї обставини суд не досліджував та не оцінював.

Також, представник Відповідача 1 зазначає про безпідставність вимог про стягнення коштів у заявленій сумі. Свої доводи обгрунтовує тим, що лізингоодержувач, який користувався автомобілем на підставі нікчемного договору, повинен сплатити лізингодавцю плату за таке фактичне користування. Відповідно, якщо така плата перебуває у розпорядженні лізингодавця, то лізингоодержувач не може вимагати повернення усієї суми сплачених лізингових платежів. Натомість Позивачка просить суд стягнути усю суму сплачених лізингових платежів та не наводить доводів та розрахунків суми, право на яку на її думку у неї наявне. Крім того, сторона за нікчемним правочином може вимагати повернення фактично переданого. Позивач у позові стверджує, що Відповідач 2 сплатив на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» 1 735 751,86 грн. Вказану обставину Відповідач-2 не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тобто, поверненню гіпотетично підлягають кошти, які ТОВ «Порше Лізинг Україна» фактично отримало від Відповідача 2, а не сума в розмірі 84 267,32 доларів США, яка станом на сьогодні еквівалента 3 481 529,61 грн за офіційним курсом НБУ.

Попередній (орієнтовний) розрахунок витрат Відповідача 1 складає 35 250,00 грн з ПДВ (а.с. 131-138).

Представник Позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та відповіді на відзив, просила позов задовольнити. Крім цього додатково пояснила, що Позивачка не була стороною у справах №206/5280/21 (позов ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення безпідставно отриманих коштів) та №206/4241/18 (позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості). Вона не була обізнана про ці справи чи їх перебіг, оскільки з 2014 року не проживала разом із Відповідачем-2 і не вела спільного господарства. Це підтверджується рішенням Самарського районного суду від 09.12.2024 у справі №206/5958/24 про розірвання шлюбу. Відповідач-1 припускає, що ОСОБА_2 діяв у спільних інтересах подружжя у справі №206/5280/21. Однак Відповідач-2 не мав повноважень представляти інтереси Позивачки, що засвідчується відсутністю довіреності чи інших документів. Відповідач-2 не діяв у спільних інтересах у справах № 206/5280/21 чи № 206/4241/18. Вимоги Позивачки є самостійними, оскільки стосуються захисту її частки у спільному сумісному майні (ст.369 ЦК України). Принцип res judicata не застосовується, адже Позивачка не була стороною попередніх спорів (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Постанова ВС від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14 підтверджує, що res judicata діє лише для тих самих осіб. У справі № 206/5280/21 суди трьох інстанцій визнали безпідставність набуття коштів Відповідачем-1, відмовивши у позові лише через сплив строку позовної давності. Позивачка, як заінтересована особа, має право вимагати повернення своєї частки у спільному майні (ст. 1212 ЦК України). Постанова ВС від 21.09.2022 у справі № 638/16768/19 підтверджує, що строк позовної давності для заінтересованої особи починається з моменту дізнання про порушення права, тобто з 27.05.2024.

Рішенням Самарського районного суду від 09.11.2018 у справі №206/4241/18, яке набрало законної сили 20.12.2018, встановлено нікчемність Договору фінансового лізингу від 02.09.2014 №00010204 через відсутність нотаріального посвідчення (ч. 1 ст. 215, ст. 216 ЦК України).

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України, згода другого з подружжя на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідач-1 не надав нотаріально засвідченої згоди Позивачки у Договорі фінансового лізингу, тому подана копія є недопустимим доказом (ст. 78 ЦПК України). Через нікчемність Договору згода, навіть за її наявності, не має правового значення і не впливає на право Позивачки вимагати повернення безпідставно набутих коштів (ст. 1212 ЦК України).

Відповідач-1 стверджує, що рішення у справі № 206/5958/24 не є преюдиційним, посилаючись на нібито не дослідження обставин роздільного проживання (постанова ВС від 13.03.2024 у справі №537/541/23). Цей аргумент є безпідставним:

1. Преюдиційність факту: Рішення від 09.12.2024 у справі № 206/5958/24 встановило, що Позивачка та Відповідач-2 не проживають разом і не ведуть спільного господарства з 2014 року. Цей факт має преюдиційне значення (ч. 4 ст. 82 ЦПК України), оскільки стосується тих самих осіб. Відповідач-2 підтверджує, що Позивачка не була обізнана про Договір чи судові спори через роздільне проживання.

2. Компетенція Відповідача-1: Відповідач-1 не ознайомлювався з матеріалами справи № 206/5958/24, тому його припущення про не дослідження обставин є необґрунтованим (ст. 81 ЦПК України). Питання дослідження фактів належить до компетенції суду, а не Відповідача-1. Постанова ВС від 03.07.2018 у справі №917/1345/14 зазначає, що преюдиційні факти не залежать від мотивувальної частини рішення.

Відповідач-1 стверджує, що сума стягнення має бути зменшена на плату за користування автомобілем (постанова ВС у справі №290/815/17). Цей аргумент є хибним:

1. Відсутність користування Позивачкою: Позивачка не використовувала автомобіль VW Touareg. Відповідач-2 підтверджує, що вона не мала доступу до автомобіля. Її вимога стосується захисту частки у спільному майні, тому плата за користування не зменшує її права (ст. 1212 ЦК України).

2. Відсутність розрахунків: Відповідач-1 не надав розрахунків вартості користування за період 08.09.201419.02.2018, що робить вимогу необґрунтованою (ст. 81 ЦПК України). Постанова ВС від 17.06.2020 у справі №755/7989/18 вимагає доказів для врахування плати.

Представник Відповідача 1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні позову.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, про відкриття провадження в справі та про проведення судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток через електронний кабінет Відповідача 2 в системі «Електронний суд», просив суд справу розглядати без його участі (а.с. 177) та надав суду письмові пояснення про наступне.

1. Необізнаність Позивачки: Позивачка не була стороною у справах №206/5280/21 (позов ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення безпідставно отриманих коштів) та №206/4241/18 (позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості). Вона не була обізнана про ці справи чи їх перебіг, оскільки з 2014 року не проживала разом із Відповідачем-2 і не вела спільного господарства. Це підтверджується рішенням Самарського районного суду від 09.12.2024 у справі №206/5958/24 про розірвання шлюбу (копія в матеріалах справи).

2. Відсутність повноважень Відповідача-2: Відповідач-1 припускає, що ОСОБА_2 діяв у спільних інтересах подружжя у справі №206/5280/21. Однак Відповідач-2 не мав повноважень представляти інтереси Позивачки, що засвідчується відсутністю довіреності чи інших документів. Відповідач-2 не діяв у спільних інтересах у справах №206/5280/21 чи №206/4241/18.

3. Самостійність вимог Позивачки: Вимоги Позивачки є самостійними, оскільки стосуються захисту її частки у спільному сумісному майні (ст.369 ЦК України). Принцип res judicata не застосовується, адже Позивачка не була стороною попередніх спорів (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Постанова ВС від 03.07.2018 у справі №917/1345/14 підтверджує, що res judicata діє лише для тих самих осіб.

4. Підтвердження обґрунтованості позову: У справі №206/5280/21 суди трьох інстанцій визнали безпідставність набуття коштів Відповідачем-1, відмовивши у позові лише через сплив строку позовної давності. Позивачка, як заінтересована особа, має право вимагати повернення своєї частки у спільному майні (ст. 1212 ЦК України). Постанова ВС від 21.09.2022 у справі №638/16768/19 підтверджує, що строк позовної давності для заінтересованої особи починається з моменту дізнання про порушення права, тобто з 27.05.2024 (а.с. 190-191 зі звороту).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 24 березня 2025 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін на усунення недоліків (а.с. 91-91 з обороту).

27 березня 2025 року від представника Позивача ОСОБА_4 надійшла заява про надійшла заява про залучення її як представника Позивача та надання доступу до підсистеми «Електронний суд», яку задоволено судом (а.с. 93).

27 березня 2025 року від представника Позивача Протопоп Ю.А. надійшла заява про усунення недоліків (а.с. 95).

31 березня 2025 року ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по вищезазначеній заяві та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с. 101-101 зі звороту).

15 квітня 2025 року від представника Відповідача 1 надійшли заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, які були задоволені судом (а.с. 112).

16.04.2025 від представника Відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 131-138).

16.04.2025 від представника Відповідача 1 надійшло клопотання про забезпечення судових витрат, в задоволені якого суд відмовив (а.с. 122-124).

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.09.2014 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 у справі був укладений договір фінансового лізингу №00110204 за яким об`єктом лізингу став автомобіль марки VW Тouareg NF 3.о І V6 ТDI, шасі № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_2 , 2013 року виробництва, вартість об`єкту лізингу 1087416,00 грн. (еквівалент 82380,00 дол. США) (а.с.32-49).

За укладеним між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 договором фінансового лізингу позивач за період з 02.09.2014 року по грудень 2017 року сплатив 1735751,86 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими документами (а.с. 9-27).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2018 року у справі №206/4241/18 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

У вказаному рішенні зазначено, що: «08.09.2014 року між позивачем та відповідачем було складено акт прийому-передачі, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт лізингу. Оскільки сторонами не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, то цей договір є нікчемним, та як наслідок, він не створює жодних юридичних наслідків для сторін. У цьому разі визнання договору недійсним судом не вимагається, а відтак заявлені представником позивача вимоги задоволенню не підлягають» (а.с. 28-31).

Державним виконавцем Солонянського районного відділу ДВС ГТУЮ Сазановим С. О. 16.02.2018 було відкрито виконавче провадження № 55825888 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк О. Б. за заявою лізингодавця (а.с. 68).

Відповідно до акту вилучення та передачі майна стягувачу від 28.02.2018 Відповідач 2 19.02.2018 передав автомобіль стягувачу Відповідачу 1 (а.с. 50-51).

У зв`язку з добровільним виконання ним виконавчого напису № 69 від 26.01.2018, державним виконавцем Солонянського районного відділу ДВС ГТУЮ Сазановим С. О. 28.02.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 55825888 (а.с. 67-67 з обороту).

Позивач та Відповідач 2 уклали шлюб 17.09.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 55).

Відповідно до витягу зі звіту адвоката в рамках укладеного Договору про надання правової допомоги № 05/2024 від 30 квітня 2024 року, в тому числі і дослідження матеріалів цивільної справи № 206/5280/21 (а.с. 62-65), про що також свідчить і відповідна розписка представника позивача (а.с. 65).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2024 у справі № 206/5958/24 шлюб між Позивачем та Відповідачем 2 розірвано (а.с. 66-66 з обороту).

Листом АТ КІБ Креді Агріколь відмовило Позивачеві надати інформацію про встановлений курс обміну долара США за безготівковими операціями, встановленого ПАТ КІБ Креді Агріколь станом на дати здійснення платежів (а.с. 81).

Рішенням Дніпровського районного суд м. Києва від 24.02.2023, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 15.08.2023 та постановою Касаційного цивільного суду від 09.10.2024 у справі № 206/5280/21 ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні його позовних вимог про стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» безпідставно отриманих коштів з підстав спливу строків позовної давності (а.с. 144-153).

Позивач надала свою письмову згоду на укладення Договору лізингу своїм чоловіком, а також підтвердила, що ознайомлена з його умовами, до яких не має заперечень; надає згоду на сплату лізингових платежів з майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності (а.с. 160).

24.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та адвокатським об`єднанням «ЕСКВАЙРС» (далі «АО «ЕСКВАЙРС») укладено договір про надання професійної правничої допомоги (а.с. 161-165).

На виконання п. 1.1. Договору, між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та АО «Есквайрс» підписано заявку на надання професійної правничої допомоги № 54 від 01.04.2025, відповідно до якої виконавець приймає на супроводження справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю, повернення безпідставно набутих грошових коштів (а.с. 166).

Пунктом 2.2. Договору з урахуванням додаткової угоди № 10 від 22.05.2024 погоджено, що за представництво інтересів Замовника в судах першої інстанції винагорода становить 29 375,00 грн (без урахування ПДВ) (п. 2.2. Договору). Відповідно до п.1 Додаткової угоди № 12 від 28.06.2024 до ціни Послуг, визначеної в Додатку № 10 додається сума податку на додану вартість, яка становить 20%. Отже, попередній (орієнтовний) розрахунок витрат Відповідача 1 складає 29 375,00 грн + 20% ПДВ = 35 250,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до рахунку на оплату № 54-1 від 01.04.2025 Відповідачем 1 сплачено 17625 грн, в тому числі 2937,5 грн ПДВ за юридичні послуги (а.с. 168).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Правова оцінка суду

За змістом ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Отже, згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд враховує рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2018 року по справі № 206/4241/18, яким було відмовлено повністю в задоволені позовних вимог ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА», виходячи з того, що Договір про фінансовий лізинг, який був укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 є нікчемним оскільки не був нотаріально посвідчений, як наслідок він не створює жодних юридичних наслідків для сторін. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.12.2018 року.

Крім того суд враховує рішення Дніпровського районного суду у справі №206/5280/21, яке набрало законної сили та яким визнано безпідставність набуття коштів Відповідачем-1 та яким відмовлено у позові через сплив строку позовної давності.

Вирішуючи спір, суд виходить із положень статей 16, 386 Цивільного кодексу України, які передбачають право особи на захист свого цивільного права, зокрема шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння, а також із приписів статей 60, 61, 62, 65 Сімейного кодексу України, які визначають правовий режим майна подружжя, набутого під час шлюбу.

Таким чином суд, дійшов висновку, що Позивач має право вимагати повернення безпідставно набутих коштів Відповідачем 1 за договором фінансового лізингу, який визнано судом нікчемним.

Ураховуючи встановлені судом обставини справи, нікчемність укладеного Відповідачем 1 та Відповідачем 2 договору фінансового лізингу, суд дійшов висновку, що відсутні підстави щодо зменшення суми сплачених Відповідачем 2 платежів на суму складової лізингових платежів, що полягає у платі за користування предметом лізингу, оскільки таких положень ЦК України не містить, а Відповідач 1 під час розгляду справи не обґрунтовував та не довів розміру відшкодування вартості користування майном за цінами, які існували за користування таким майном на момент розгляду і вирішення справи судом.

Отже, Позивачем мотивовано заявлено вимогу про визнання грошових коштів сплачених за договором про фінансовий лізинг 02.09.2014 року № 00010204 у розмірі 84267,32 доларів США 32 центи спільною сумісною власністю Позивача та Відповідача-2 та стягнення зазначеної суми, а також 3% річних у розмірі 23785,11 доларів США 11 центів з Відповідача 1.

Натомість, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в зв`язку із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності про сплив якої заявлено стороною Відповідача 1.

При цьому, доводи Позивача про те, що вона не проживала разом із чоловіком та не знала про порушення її прав, суд вважає безпідставними. Як вбачається з матеріалів справи, укладення договору фінансового лізингу та внесення платежів за ним здійснювалося за згоди Позивача, яка була обізнана з його умовами та надала згоду на сплату лізингових платежів з майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Також, суд не бере до уваги доводи Позивача щодо необізнаності про її порушені права та законні інтереси укладанням Договору фінансового лізингу та сплатою платежів відповідно до його умов, що підтверджується також рішенням Самарського районного суду від 09.12.2024 року у справі № 206/5958/24, яким встановлено, що з 2014 року Позивач та Відповідач-2 не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Суд зазначає, що твердження про те, що з 2014 року Позивач та Відповідач-2 не проживають разом та не ведуть спільного господарства дійсно зазначено в мотивувальній частині вказаного рішення, проте така обставина викладена виключно зі слів Позивача як обґрунтування позовних вимог і не було предметом дослідження у відповідному судовому провадженні, не перевірялося судом на відповідність дійсності, не відображено у висновках суду та не встановлювалося як юридично значимий факт, тому воно не має преюдиційного значення.

Також суд не бере до уваги доводи позивача про те, що надана Відповідачем 1 копія згоди Позивача, як дружини Відповідача 2 на укладення та виконання договору про фінансовий лізинг від 02.09.20214 є неналежним та не допустимим доказом, оскільки цей документ не був нотаріально засвідченим. З цього приводу суд зазначає, що зазначений доказ, суд оцінює з точки зору обізнаності Позивача про правовідносини між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 з приводу укладення договору фінансового лізингу від 02.09.20214, а не юридичної сили цього договору, оцінку якого вже надано в рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 206/4241/18. Позивач не спростував факт надання нею такої згоди, а відсутність нотаріального засвідчення цього документа не робить його недопустимим доказом факту саме обізнаності Позивача про правовідносини між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 з приводу укладення договору фінансового лізингу від 02.09.20214.

Наявність згоди позивача на укладення її чоловіком договору фінансового лізингу, а також її обізнаність з його умовами свідчить про те, що саме з цього часу вона була обізнана про порушення своїх прав.

За змістом ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Відповідно до положень ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виконання нікчемного правочину почалось у вересні 2014 року, адже 02.09.2014 року Відповідач 2 здійснив перший платіж за нікчемним договором (згідно наявної в матеріалах справи копії банківської квитанції №1), а 08.09.2014 року відбулась передача об`єкта лізингу від Відповідача 1 до Відповідача 2 згідно акту прийому-передачі, що підтверджується встановленими рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2018 року у справі №206/4241/18 обставинами та визнано і не заперечувалось сторонами у справі.

Отже, виконання нікчемного правочину почалось у вересні 2014 року, натомість із позовом Позивач звернулась до суду 18.03.2025 року, тобто із пропущенням встановлено законом строку позовної давності, який сплинув у вересні 2017 року.

Наведене свідчить про звернення позивача до суду із відповідним позовом поза межами визначеного законом трирічного строку позовної даності.

Оскільки на час звернення позивача до суду строк позовної даності за заявленими вимогами сплив, і в матеріалах прави наявна заява Відповідача 1 про застосування наслідків спливу строку позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Ураховуючи все вище наведене та відсутність встановлених судом причин поважності пропущення строку позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав застосування наслідків спливу строку позовної давності.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Представник Відповідача 1 у судовому засіданні просила не вирішувати питання про судові витрати, залишити його до подання стороною Відповідача 1 всіх доказів щодо витрат на правову допомогу, після чого ухвалити додаткове рішенні у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи зазначене, суд не вирішує питання про судові витрати на стадії прийняття рішення.

Керуючись статтями 3, 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю, повернення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Представник позивача ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач 1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (м. Київ, пр-т Павла Тичини, 1в, ).

Представник відповідача - Мальована Віта Андріївна ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач 2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Суддя В.В. Гаркуша