16.07.2025 Справа № 469/1466/24
2/469/247/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року с-ще Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 16 жовтня 2024 року звернулась до Березанського районного суду Миколаївської області із позовом до Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, у якому просила зняти арешт з нерухомого майна, належного її матері ОСОБА_2 , який було накладено при примусовому виконанні виконавчого провадження № 26800020 відділом державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 травня 2011 року, реєстраційний номер обтяження 11228501 від 30 травня 2011 року, посилаючись на те, що боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконавче провадження завершене, при цьому накладений державним виконавцем арешт не знято та матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання. Існування арешту майна перешкоджає позивачу оформити свої права на спадкове майно після смерті матері.

Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, здійснено заміну первісного неналежного відповідача Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

22 квітня 2025 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання заявлених вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив до суду не надав. У наданому письмову поясненні по справі представник позивача зазначив, що станом на 09 січня 2025 року за клієнтом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , не значиться заборгованості перед АТ КБ ПриватБанк. Просив розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними у матеріалах справи документами.

Оскільки учасники справи, повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з"явились, проте надали заяви про розгляд справи без їх участі, суд на підставі ст.223 ЦПК України постановив розглядати справу за їх відсутності, оскільки це не перешкоджає розгляду справи по суті.

З матеріалів справи судомвстановлено, що 09 червня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку зі всіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 772 (а.с.9).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.8) та після її смерті заведена спадкова справа № 74/2023, що вбачається з Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.10).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.11), 20 серпня 2009 року на підставі договору купівлі-продажу № 772 від 09 червня 2009 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; 30 травня 2011 за №11228501 реєстратором Миколаївської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови ВДВС Березанського РУЮ № 26800020 від 27 травня 2011 року зареєстровано обтяження на все невизначене та нерухоме майно ОСОБА_4 , код НОМЕР_1 (а.с.11).

З повідомлення Березанського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що під час примусового виконання виконавчого провадження № 26800020 з примусового виконання виконавчого листа № 2-367, виданого 21.07.2009 року Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_1 ,на користь ПАТ КБ ПриватБанк боргу 28989,07 грн., 30 травня 2011 року внесені записи про обтяження № 11228501 до Державного реєстру речових прав; зняття арешту з нерухомого майна, зазначеного у заяві ОСОБА_5 не можливо через знищення матеріалів виконавчого провадження у зв`язку зі спливом трирічного строку зберігання (а.с.13).

За даними автоматизованої системи виконавчих проваджень та розділу ВП-спецрозділ вбачається, що на виконанні Березанського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області перебувало виконавче провадження № 26800020, відкрите на підставі виконавчого листа від 21.07.2009 року № 2-367, виданого Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ ПриватБанк боргу 28989,07 грн., яке завершено та 07.10.2011 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження (а.с.14).

Зазначена норма Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, що діяв на час завершення виконавчого провадження (у відповідній редакції) передбачала можливість повернення виконавчого документа стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

На підставі ч.5 ст.47 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

На підставі п.2 ч.1 ст.22 "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (у редакції, що діяла на час повернення виконавчого документа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

З довідки приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області вбачається, що згідно з матеріалами спадкової справи № 74/2023 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем за заповітом на все майно є донька спадкодавця ОСОБА_1 , яка спадщину прийняла (а.с.23).

У відповідності до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.16 ЦК України, одним із способів захистом свого права є припинення дії, яка порушує право.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно із ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем на нерухоме майно, на яке накладено арешт.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку у зв"язку зі знищенням виконавчого провадження, тривалий строк (більше десяти років), який сплинув з моменту повернення виконавчого документа стягувачу, що безумовно перешкоджає повторному його пред"явленню до виконання, підтверджену відповідачем відсутність заборгованості боржника, та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності на належне йому спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Зняти арешт з нерухомого майна, який було накладено при примусовому виконанні виконавчого провадження № 26800020 відділом державної ви конаючої служби Березанського районного управління юстиції Миколаївської області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 травня 2011 року, реєстраційний номер обтяження 11228501 від 30 травня 2011 року.

Сторони можуть оскаржити рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишене в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: