Провадження: 2/484/838/25
Справа: 484/1486/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Коваленко Н.А.

за участю секретяря судового засідання Голубкової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайськ Миколаївської області справу за позовом ОСОБА_1 інтересах якої представляє адвокат Піньковська Ольга Миколаївна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

адвокат Піньковська Ольга Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки, після смерті якого вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку біля будинку в АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки, виданої КП Первомайського МБТІ від 23.10.2024 року, в даній установі відсутні відомості щодо реєстрації права власності відносно житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкодавець при житті закінчив будівництво житлового будинку, ввів його в експлуатацію, зареєстрував, але не отримав свідоцтво про право власності, тому позивачна не має можливості оформити право на спадщину за законом. Викладене підтверджують довідкою КП Первомайського МБТІ, технічним паспортом на житловий будинок та свідоцтвом про право власності за законом на земельну ділянку, на якій цей будинок побудований та який зареєстрований на його ім`я та свідчить про те, що до дня смерті спадкодавця будинок належав йому як власнику. Позивачка зазначила, що спадкоємцями окрім неї є ще його діти (відповідачі по справі), які на спадщину не претендують.

Ухвалою судді відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження.

26.06.2025 року на адресу суду надіслано копію спадкової справи №130/2021.

Ухвалою від 04.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивачки подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали.

Відповідачка ОСОБА_3 , яка також діє за дорученням в інтересах ОСОБА_2 , подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Первомайськ Миколаївської області, помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_4 до його майна відкрилась спадщина та приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Мовчаном А.С. 06.12.2021 року заведено спадкову справу №130/2021. Згідно наявних у спадковій справі документів, спадщину прийняли дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_4 .

Родинні зв`язки між позивачкою та померлим ОСОБА_4 , підтверджуються доданим до позову свідоцтвом про шлюб (а.с.7).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшла земельна ділянка, передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною прощею 0,2500 га, кадастровий номер :02:025:0011, що розташована по АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія І-МК №043573, виданого Мигіївською сільською радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області.

Приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Мовчаном А.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що залишився після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності.

Вищевказаний об`єкти нерухомого майна ОСОБА_4 набув за життя, однак не зареєстрував своє право власності на нього, що підтверджується наступними доказами.

Будівельним паспортом земельної ділянки видане на ім`я ОСОБА_4 від 1987 року.

Випискою на рішення виконкому від 30.07.1987 року № 173, про дозвіл виданий ОСОБА_5 на будівництво індивідуального житлового будинку на 4 кімнати, житловою площею 65,8 кв.м. та господарськими спорудами до 30 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Технічним паспортом на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , від 24.01.2016 року виданий на ім`я ОСОБА_4 , з якого вбачається, що житловий будинок побудований 1986 року (а.с. 14).

Відповідно до довідки КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 23.10.2024 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 - не зареєстровано (а.с. 15).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спосіб захисту порушеного права, відповідно до ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України, при зверненні до суду обирається позивачем.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди, в основному, задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також, у даному листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Відповідно до положень ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1223, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. до фактів, що мають юридичне значення належить інші факти.

Статтею 319 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 5 вищевказаної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного наявного в матеріалах справи доказу, суд дійшов висновку, що за життя ОСОБА_4 правомірно набув права власності на будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , тому суд вважає, що позовні вимоги є такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 16.07.2025.

Суддя Н.А. Коваленко