Справа № 369/1265/24
Провадження № 2/369/1543/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04.07.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Липченко О.С.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року до суду надійшов вказаний позов про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому позивач з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 189272 грн. 70 коп. та сплачений судовий збір.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.07.2023 року близько 17 години 20 хвилин, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, ОСОБА_2 та «SSANG YONG» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача, ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача «SSANG YONG» номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2023 року визнано ОСОБА_2 винною, притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП.

Транспортний засіб «SSANG YONG» номерний знак НОМЕР_2 належить їй на праві власності. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SSANG YONG» номерний знак НОМЕР_2 , становить 240 543,64 грн.

Відповідно до товарного чека від 03.07.2023 року та квитанцій про оплату №1872342 від 12.07.2023року, №1872343 від 13.07.2023 року, оплата послуг за перевезення транспортного засобу «SSANG YONG» номерний знак НОМЕР_2 після ДТП становить 7500 грн. Позивач зазначає, що керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, надавши всі документи передбачені ст. 35 Закону, в тому числі і заяву на виплату страхового відшкодування.(заява №1 /1 про виплату матеріального збитку по полісу №213544684)

За страховий випадок ПрАТ «СК «УНІКА» було виплачено страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну у розмірі 58 770 грн. 90 коп.. Відтак залишилась невідшкодована шкода завдана ДТП у розмірі 189 272,70 грн. (в тому числі 7 500 грн. за послуги перевезення транспортного засобу після ДТП), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, вважаєм, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, що становить різницю між фактичною шкодою розміром матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «SSANG YONG» номерний знак НОМЕР_2 , становить 189 272, 70 грн. Тому на підставі вищевказаного позивач просив суд задовольнити позов.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2024 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.04.2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП та призначено судове засідання.

16 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якій він просив суд позов залишити без задоволення та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.. Посилався на те, що Позивач має реалізувати своє право на відшкодування такої шкоди лише шляхом отримання відповідної виплати страхового відшкодування від страховика цивільно-правової відповідальності заподіювача шкоди, і лише потім у разі недостатності такої виплати має право вимагати відшкодування шкоди із заподіювача шкоди у порядку, визначеному ст. 1194 ЦК України, як різницю між фактичним розміром шкоди та здійсненою страховою виплатою.

Водночас Позивач, отримавши відшкодування шкоди, якого не достатньо, на її думку, для повного відшкодування шкоди, не зверталася із відповідним позовом до страховика про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, а звертається із позовом про стягнення на свою користь такої шкоди із Відповідача як заподіювача шкоди, так і не завершивши реалізацію права на отримання/стягнення повного страхового відшкодування зі страховика, при цьому вимоги до Відповідача заявлені на розмір шкоди, у межах якої відповідальність може нести лише страховик, а саме - вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та з урахуванням ПДВ, ще й при цьому вони заявлені у межах сукупного ліміту відповідальності страховика (страхових сум за полісам СЦПВВНТЗ).

У судовому засіданні за клопотанням відповідача, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено судове засідання.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Просила суд його задовольнити.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Відповідачка до суду направила заяву у якій просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Судом встановлено, що 03 липня 2023 року близько 17 години 20 хвилин, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «SKODA OCTAVIA» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача, ОСОБА_2 та «SSANG YONG» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача, ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача «SSANG YONG» номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Транспортний засіб «SSANG YONG» номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 14.04.2023.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2023 року у справі № 369/10381/23 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди було визнано ОСОБА_2 - відповідача, та притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП.

Постанова набрала законної сили на час вирішення справи.

Відповідно до з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «SKODA OCTAVIA» номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА», що підтверджується полісом ОСЦПВВНТЗ №213544684 (ліміт відшкодування становить 160 000 грн.).

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «УНІКА» здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 у розмірі 58 820,90 грн.. Позивач до страхової компанії щодо недостатності виплати страхового відшкодування претензій не мала. Дані обставини визнавались сторонами та не заперечувалось при розгляді справи.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 30 вказаного Закону визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо розміру шкоди ОСОБА_1 надала суду звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №543/08-23 від 02 вересня 2023 року ФОП ОСОБА_4 , відповідно до якого: вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SKODA OCTAVIA» номерний знак НОМЕР_1 240 543,64 грн.;

вартість матеріального збитку 101 421,24 грн.

Крім того, відповідно до товарного чека від 03.07.2023 року та квитанцій про оплату №1872342 від 12.07.2023року, №1872343 від 13.07.2023 року, оплата послуг за перевезення транспортного засобу «SSANG YONG» номерний знак НОМЕР_2 після ДТП становить 7500грн. (кожна квитанція по 2500 грн.).

Також у матеріалах справи наявний звіт про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №25871 від 03 серпня 2023 року ТОВ «СЗУ Україна», відповідно до якого:

вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SKODA OCTAVIA» номерний знак НОМЕР_1 146 156,86 грн.;

вартість матеріального збитку 63 585,08 грн.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Суд звертає увагу на те, що ні умови цього договору страхування, ні чинне законодавство про страхування, не обмежує страхувальника, у випадку його незгоди із нарахованим та виплаченим страховим відшкодуванням, доводити інший розмір такого відшкодування у передбачений законом спосіб.

Разом з тим, жодна сторона не просила суд призначити судову експертизу для вирішення спірного питання щодо дійсної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу позивача. Відповідно до матеріалів справи відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля не був зроблений.

Зважаючи на норми ст.ст.77-80 ЦПК України, суд при вирішенні спору та визначення розміру завданого збитку, приймає до уваги саме звіт ТОВ «СЗУ України», який проведений невідкладно після пригоди, містить відповіді зі спеціальних питань та є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження дійсної вартості розміру майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу «SKODA OCTAVIA» номерний знак НОМЕР_1 . Саме на підставі даного звіту був визначений розмір матеріального збитку, виплаченого страховою компанією. Суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача щодо звіту №543/08-23 від 02 вересня 2023 року ФОП ОСОБА_4 . Натомість позивачка не обгрунтувала та не пояснила в чому інший звіт є неточним, неправильним, неповним, тощо. Також враховує, що жодних претензій щодо недостатності виплати страхового відшкодування до страховика, ОСОБА_1 не мала як на час виплати, так і на час розгляду справи.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «SKODA OCTAVIA» номерний знак НОМЕР_1 , складала в межах вартості відновлювального ремонту в розмірі 146 456,86 грн.

Відповідно до правової позиції Верховною Суду, викладеної в постанові від 16.10.2019 р. по справі № 320/9174/15-ц: «За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Крім того, статті 2, 22, 29, 36 Закону № 1961 -IV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.»

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 757/13525/18-ц , «обов`язок з відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування покладається на страховика. Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи - ОСОБА_2 на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Ягуар», була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).»

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Враховуючи даний висновок та те, що потерпіла особа має право на повне відшкодування збитку від винної особи, тому обґрунтованими є доводи позову щодо стягнення матеріальної шкоди. Разом з тим, на переконання суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди 63 585,08 грн. грн. та вартістю відновлювального ремонту 146 156,86 грн., а саме матеріальна шкода в розмірі 82 571,78 грн.

Не підлягають стягненню витрати на перевезення автомобіля «SKODA OCTAVIA» номерний знак НОМЕР_1 , які підтверджені квитанцією від 03 липня 2023 року ФОП ОСОБА_5 на суму 2500 грн., оскільки такі витрати вже відшкодовані страховиком. В частині стягнення ще 5000 грн. також за перевезення транспортного засобу від 12 та 13 липня 2023 року, суд відмовляє, оскільки позивач ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні не обґрунтувала необхідність переміщення автомобіля, тобто не довів, що ці витрати є дійсно витратами, пов`язані з пригодою, а не ті витрати, які сторони можуть нести враховуючи власні можливості.

У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з оплатою судового збору пропорційно задоволених вимог, у сумі 833,28 грн.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 988, 1167, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 13, 33, 130, 133, 141, 247, 259, 265, 279 ЦПК України, ст. ст. 22, 28, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 82 571,78 грн. (вісімдесят дві тисячі пятсот сімдесят одна грн. 78 коп.) та сплачений судовий збір у розмірі 833,28 грн. (вісімсот тридцять три грн. 28 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Інформація про третю особу: ПАТ «Страхова компанія «УНІКА»: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 6, літ. «В», код ЄДРПОУ 20033533.

Повний текст рішення виготовлено 04 липня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ