Справа № 727/4631/25
Провадження № 2/727/1362/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

головуючого судді Дубець О.С.,

за участю секретаря судового засідання Вовкун Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівців цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Ухвалою суду від 25 травня 2025 року судом задоволено клопотання позивачки про витребування доказів з Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області.

Ухвалою суду від 09 червня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду. Цією ж ухвалою суд вирішив клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , перебувала у спільній власності її батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Після смерті матері позивачки - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частка квартири за заповітом перейшла сестрі позивачки - ОСОБА_4 . 14 жовтня 2004 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за № 5-3672 на зазначену частку.

Оригіналу вказаного документа залишився на руках у ОСОБА_4 , яка проживала на той час в м. Северодонецьк Луганської області.

У зв`язку із лікуванням чоловіка, до 2013 року, ОСОБА_4 виїхала з м. Северодонецька до Російської Федерації, де залишилася проживати після смерті чоловіка, який помер у листопаді 2014 року. З того часу сестра позивачки до м. Чернівців не поверталась. Спілкування із сестрою, у зв`язку із її хворобою, припинилось у 2015 році.

Після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартира фактично перебуває у володінні та користуванні позивачки. 07 лютого 2017 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за № 422 на іншу 1/2 частку квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, про її смерть позивачка довідалася від сусідки покійної сестри.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням воєнного стану та окупацією м. Северодонецьк, а також фактичним припиненням двосторонніх відносин з РФ, позивачка не має можливості подати необхідні документи, що посвідчують право власності покійної сестри ОСОБА_4 на спадкове майно, а тому не може оформити в позасудовому порядку право власності на 1/2 частку квартири, яка належала її померлій сестрі.

В судове засідання позивачка не з`явилася, проте направила на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі та ухвалення рішення за наявними в матеріалах справи документами.

Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, проти позову не заперечувала, якщо не будуть порушені права третіх осіб та просила ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , серія НОМЕР_1 , а також свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 , їхніми батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 квітня 1994 року, виданого Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому, реєстровий № 7941, квартира АДРЕСА_1 , перебувала у спільній сумісній власності: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно з технічним паспортом на квартиру , квартира АДРЕСА_1 складається з двох житлових кімнат загальною площею 61,30 кв.м та житловою 40,00 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л., зареєстровано в реєстрі за № 5-3672, ОСОБА_4 оформила спадщину на частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07 лютого 2017 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 422 відповідно до якого ОСОБА_1 оформила спадщину на частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу № 79796217 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2017 за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть від 27 грудня 2021 року встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті: Російська Федерація, Московська область, м. Солнєчногорськ, рп. Андреєвка.

З урахуванням наведених позицій сторін та встановлених обставин справи, судом встановлено, що предметом даного позову є визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, яке належить останній з моменту відкриття спадщини.

Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтями 319-321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець є власником спадщини з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України (постанова КЦС ВС від 22.03.2023 у справі № 463/6829/21-ц).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-и Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майно застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника визначені в частині 1 статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Верховний Суд дійшов висновку, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.

Таким чином, відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на певне майно, зокрема, відсутність реєстрації речового права на нерухоме майно, безумовно не свідчить про відсутність у спадкодавця відповідних речових прав на таке майно. При здійсненні судового захисту спадкових прав спадкоємців на спадкове майно визначальним є підтвердження набуття спадкодавцем відповідного речового права та склад спадкового майна.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

Судом встановлено, що до складу спадкового майна входить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій сестрі позивачки ОСОБА_4 .

Судом також встановлено, що спадкове майно належить позивачці з часу відкриття спадщину, але в силу того, що вона позбавлена можливості подати документи, які посвідчують право власності її покійної сестри, як спадкодавця, на спадкове майно, ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити виникнення у неї речового права на частку квартири у визначеному законом порядку.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, а статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно.

Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що відповідачем позовні вимоги не заперечуються, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 263-265, 273, 351-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 61,30 кв.м та житловою площею 40,00 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Чернівецька міська рада, юридична адреса: м. Чернівці, площа Центральна, буд. 1, ЄРДПОУ 36068147.

Дата складання повного судового рішення 09 липня 2025 року.

Суддя Дубець О.С.