Справа № 545/2177/25
Провадження № 2/545/1476/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря судового засідання Синегуб Д. В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, третя особа: Полтавська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , чоловік ОСОБА_1 , до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 увійшов житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 . Звернувшись до нотаріальної контори із документами з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, державний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що відсутній належним чином зареєстрований правовстановлюючий документ на житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , який належав померлому ОСОБА_3 . Тому просила визнати в порядку спадкування після смерті її чоловіка, право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 95,2 м. кв. та житловою площею 50,2 м. кв., літню кухню Б,2, сарай б1, погріб вхідний В, сарай Г, ворота огорожі №2, огорожу № 3, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив зважаючи, що Полтавська міська рада в спірних правовідносинах із позивачем не перебуває, жодними своїми діями чи бездіяльністю не створювала порушення, невизнання чи оспорювання прав позивача, зокрема права на спадкування та керуючись ст. 178 ЦПК України, не вбачає підстав для задоволення позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Савчук О.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. ОСОБА_1 зазначила, що за життя ОСОБА_3 придбав будинок за адресою в АДРЕСА_1 . Разом вони добудували його, де і проживали, по день смерті чоловіка. Місцем її реєстрації є будинок за вказаною адресою. Також, в будинку зареєстровані її син та онучки. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 .

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити без його участі (а.с.28).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 , що підтверджується копією дубліката свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 (зворот а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , про що 07.07.2012 виконавчим комітетом Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області складений відповідний актовий запис та видане свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.12).

Належність спадкового майна ОСОБА_3 встановлена з договору купівлі-продажу від 22 січня 1991 року, відповідно до якого останній купив жилий будинок 4% готовності, жилий будинок, погріб, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.8,9).

Згідно наказу № 68-з від 27.12.1990 «Про виділення земельної ділянки в особисте користування» ОСОБА_3 (спадкодавець) отримав земельну ділянку площею 0,06 га в АДРЕСА_1 у зв`язку з придбанням житлового будинку (зворот а.с.9).

Упродовж 1991 року даний житловий будинок був побудований повністю, про що свідчить технічний паспорт та довідка ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 10200 від 23.09.2024 (а.с.7,13-15).

Із довідки № 10200 від 23.09.2024 вбачається, що відповідно до матеріалів ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» та проведеного обстеження станом на 22 серпня 2024 року нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, реставрація відсутні. Реєстрація права власності за адресою: АДРЕСА_1 не проводилась (а.с.7).

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 10.10.2018 у справі №557/1209/16-ц.

Отже, житловий будинок адресою АДРЕСА_1 належав померлому ОСОБА_3 на праві власності.

З листа старости Абазівського старостинського округу від 03.06.2025 №01-16-03.1-07/29, вбачається, що за даними картотечного обліку Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації разом з померлим ОСОБА_3 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована позивач, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.46).

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_5 є її сином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 онучки.

Після смерті ОСОБА_3 . Полтавською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за №554/2012. Єдиним спадкоємцем на майно померлого є ОСОБА_1 , що вбачається з повідомлення Полтавської районної державної нотаріальної контори (зворот а.с.7).

З матеріалів спадкової справи №554/2012. вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась позивач ОСОБА_1 . Свідоцтва про право на спадщину не видавалися, заповіти, спадкові договори відсутні (а.с.29).

У зв`язку з відсутністю у спадкоємця згідно до чинного законодавства правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , постановою державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. від 14.11.2024 №1030/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями (а.с.11).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач на час відкриття спадщини проживала постійно із спадкодавцем та як спадкоємець за законом звернувся до нотаріуса із заявою видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: в АДРЕСА_1 .

Як зазначено у ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, нотаріус посилався на відсутність у спадкоємця згідно до чинного законодавства правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями.

З наявних в матеріалах справи копій документів, а саме договору купівлі-продажу будинку, довідки ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», технічного паспорту, вбачається, що померлий за життя набув право власності на житловий будинок із господарськими будівлями за адресою: в АДРЕСА_1 , яке переходить у порядку спадкування до спадкоємця.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, позивачем обраний належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: в АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260 ЦПК України,

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 95,2 м. кв. та житловою площею 50,2 м. кв., літню кухню Б,2, сарай б1, погріб вхідний В, сарай Г, ворота огорожі №2, огорожу № 3, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.07.2025.

Суддя О. В. Любчик