Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5368/25
Номер провадження2/711/2507/25
РІШЕННЯ
10 липня 2025 року Придніпровський районний суд м.Черкаси у складі головуючого - судді: Демчика Р.В., секретаря судового засідання Бутовської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позов обґрунтовує тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2025 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 в розмірі частини всіх видів (заробітку) доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
При ухваленні судового рішення, судом не було враховано, що на його утриманні перебуває інша неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається у ВСП «Київський торгівельно-економічний коледж Державного торговельно-економічного університету» і проживає з ним.
На підставі наведеного просить суд зменшити розмір аліментів, які встановлено ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2025 року на користь ОСОБА_2 на утримання дитини.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.06.2025 року відкрите спрощене позовне провадження у справі.
03.07.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю
Сторони в судове засідання не з`явилися надіслали до суду заяви в яких справи просили розглянути у їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини всіх видів (заробітку) доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач до позовної заяви додано договір про надання освітніх послуг ВСП «Київський торгівельно-економічний коледж ДТЕУ», укладений 29.07.2024 року між ВСП та законним представником вступника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , предметом якого є надання освітніх послуг.
Згідно умов вказаного договору, заклад бере на себе зобов`язання зарахувати вступника на навчання на перший рік навчання після виконання вимог Порядку прийому на навчання для здобуття фахової перед вищої освіти, Правил прийому та укладання договору.
Разом з тим позивачем не надано доказів, що його донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається ВСП «Київський торгівельно-економічний коледж ДТЕУ», у зв`язку з чим він несе матеріальні витрати. Також позивачем не надано доказів, що його донька ОСОБА_4 проживає з ним та знаходиться на його утриманні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення Придніпровським районним судом м. Черкаси судового рішення (28.02.2025 року) про стягнення, суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Крім того, розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_5 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач не має можливості належно виконувати рішення суду про стягнення аліментів у відповідному розмірі на утримання дитини, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітньої доньки та суперечитиме її інтересам.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, які існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.
Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів, а тому його позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 141,142, 258, 259, 274 ЦПК України, ст.ст. 3, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р. В. Демчик