РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7912/22

Номер провадження 2/495/489/2025

18 липня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд та утримання спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2022 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд та утримання спадкодавця, у якій з урахування збільшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування витрат на лікування, догляд, утримання та поховання спадкодавця - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 181 058,94 грн., а також понесені по справі судові витрати.

Стислий виклад позиції позивача з урахуванням збільшених позовних вимог

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 .

Відповідачка - ОСОБА_4 була його дружиною.

Батько позивача хворів внаслідок його звірячого побиття та тривалий час перебував в безпорадному стані і відповідно потребував лікування та постійної сторонньої допомоги.

Вказані обставини підтверджуються відповідними медичними документами.

Той факт, що батько хворів та потребував сторонньої допомоги встановлений також і відповідним судовим рішенням - Постановою Верховного суду від 21 лютого 2021 року у справі № 495/9325/18, копія якого додається та відповідно вказані обставини не потребують їх додатковому доказуванню.

Нормами ст.90 Сімейного Кодексу України встановлений обов?язок відповідачки, як іншого з подружжя (дружина спадкодавця) брати участь у витратах, пов?язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Проте відповідачка ухилилася від цього обов?язку і його лікуванням та утримання повністю було перекладено нею на позивача.

Жодної участі в лікуванні та утриманні свого чоловіка відповідачка не брала, хоча і була, як вона стверджує, його дружиною .

Але після його смерті відразу звернулася за спадщиною та подала відповідну заяву про прийняття спадщини.

При цьому будь-яких витрат на його поховання також не здійснювала.

Внаслідок цього усі витрати на витрати на лікування, догляд, утримання та поховання спадкодавця ніс лише позивач.

У цьому позивачу надавала за його рахунок допомогу також його сестра - ОСОБА_5 , яка допомагала позивачу у придбанні ліків для батька.

В той же самий час відповідачка жодної участі в лікуванні та утриманні свого чоловіка не брала. Проте спадщину, що залишилася після нього прийняла.

Позивач також прийняв спадщину та є спадкоємцем, що відповідачкою не заперечується.

Понесені витрати на лікування батька та його утримання, на думку позивача, були цілком розумними та необхідними. Саме за рахунок такого лікування батько і зміг прожити ще певний час. Якщо б такого лікування та утримання не було він би помер дуже швидко.

Але відповідачку, як вбачається, це жодним чином не турбувало. Її цікавила лише спадщина, а не життя та здоров`я її, як вона це стверджує, чоловіка.

Відповідачка займалася в цей час своїми справами та влаштовувала своє життя, а не турбувалася і не піклувалася про свого чоловіка, який знаходився в важкому стані та безумовно потребував відповідного лікування в умовах стаціонару.

Процедуру лікування та перелік ліків для цього визначали лікарі. Позивач забезпечував їх придбання та придбавав їх. Зазначені ліки відповідали призначеному батькові лікарями лікуванню. Вони придбавалися саме задля цього і за рахунок позивача.

За таких обставин, позивач самостійно здійснював догляд, утримання та лікування спадкодавця, здійснив його поховання та поніс усі пов`язані із цим витрати, половина розміру яких становить 181 058,94 /з урахуванням уточнених позовних вимог/.

Жодних витрат на лікування, утримання, догляд, відповідачка не несла, але звернулася за отриманням спадщини.

А відтак вона повинна відшкодувати вказану 1/2 частку вказаних витрат та поховання.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки спадщину відповідач не отримала через те, що позивач подавав до неї позовну заяву про встановлення факту ухилення від надання допомоги спадкодавцеві та усунення від права на спадкування. За рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2019 року (справа № 495/ 9325/18) позов був задоволений, був встановлений факт ухилення від надання допомоги спадкодавцеві та відповідач була усунена від права на спадкування. Постановою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року (номер провадження 22-11/813/934/20) рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2019 року було скасоване та прийнята постанова про залишення без задоволення позовної заяви ОСОБА_3 до відповідача про встановлення факту ухилення від надання допомоги спадкодавцеві та усунення від права на спадкування. На постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року позивач подав касаційну скаргу. Постановою Верхового Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2021 року касаційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а постанова Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року - без змін.

Позивач подавав проти відповідача також позов про усунення від права на спадкування (справа № 495/2636/21, провадження № 2/495/632/2022). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було відмовлено у прийнятті заяви позивача ОСОБА_3 про зміну предмету позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 та позовна заява була повернута позивачеві.

Також ухвала від 14 вересня 2022 року, згідно якої заяву представника позивача - адвоката Кондратова Миколи Івановича про залишення позову ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_4 віл права на спадкування за законом спадщини, що залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_3 було задоволено, позов залишено без розгляду.

Позивач, на думку відповідача, не довів, що витрати, які він поніс, є розумними та необхідними, він також не надав належні докази понесення ним витрат на лікування, догляд, утримання та поховання ОСОБА_3 .

Позивач чинив перешкоди в участі в лікуванні. Коли у грудні 2017 року у чоловіка стався інсульт, відповідач знаходилась в іншій країні, але ним опікувалась донька відповідача ОСОБА_6 , яка доставила його до реанімаційного відділення м. Білгород-Дністровського. Всю необхідну допомогу хворому лікарі надали. Але позивач поспіхом, проти категоричного заперечення лікарів, вирішив перевезти свого батька у іншу лікарню. Відповідача не сповістили про це. За цих дій позивача, у чоловіка стався повторний інсульт. Після повернення в Україну відповідач всіляко намагалась розшукати свого чоловіка через карний розшук, щоб допомогти йому, але позивач ретельно переховував свого батька, щоб відповідач не скористалась своїми правами дружини. Навіть коли чоловік помер, позивач приховав від відповідача дату і місце поховання її чоловіка.

Протягом 10 років їх подружнього життя позивач ніколи не допомагав своєму батькові. Напроти він постійно просив грошей у батька. Коли в 2014 році у чоловіка діагностували онкологію та зробили операцію, потім другу операцію, ніякої допомоги відповідач ні у кого не просила, сама доглядала і лікувала за свій кошт, тому вважає, що позивач не має права стягувати з неї свої борги.

Позивач поки ще не оформив свої спадкові права, тому у нього немає прав на стягування витрат. Тільки після отримання свідоцтва про право на спадщину він має право звернутися до суду з позовною заявою про стягнення витрат на лікування, догляд. утримання та поховання.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 10.10.2022 /суддя Боярський О.О./ відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд та утримання спадкодавця.

04.11.2022 від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

08.11.2022 відповідачем була подана заява про відвід судді.

09.11.2022 від представника позивача надійшли заперечення проти задоволення заяви про відвід судді.

09.11.2022 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, а також клопотання про виклик та допит свідків.

Ухвалою суду від 09.11.2022 /суддя ОСОБА_7 / заяву ОСОБА_4 по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд та утримання спадкодавця було задоволено та відведено суддю Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. від розгляду справи № 495/7912 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд та утримання спадкодавця.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2022 № 218 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з задоволення заяви про відвід судді Боярського О.О. та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 21.11.2022 зазначена справа розподілена судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюсі В.О..

Ухвалою суду від 22.11.2022 /суддя Заверюха В.О./ заявленосамовідвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюсі Валентину Олексійовичу від участі у розгляді цивільної справи № 495/7912/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд та утримання спадкодавця.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2022 № 219 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 22.11.2022 зазначена справа розподілена судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В..

Ухвалою суду від 24.11.2022 /суддя Шевчук Ю.В./ прийнято цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд, утримання та поховання спадкодавця, до провадження судді.

01.12.2022 від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції та про поновлення строку для звернення з вказаним клопотанням.

Ухвалою суду від 01.12.2022 у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кондратова Миколи Івановича про поновлення позивачу ОСОБА_3 строку для звернення до суду з клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд, утримання та поховання спадкодавця відмовлено.

02.12.2022 від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 05.12.2022 клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кондратова Миколи Івановича про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 06.12.2022 у задоволенні заяви про забезпечення позову адвоката Кондратова Миколи Івановича в інтересах позивача ОСОБА_3 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд, утримання та поховання спадкодавця відмовлено.

07.12.2022 від відповідача надійшла заява про перенесення судового розгляду.

21.12.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого викладений в описовій частині рішення.

23.01.2023 від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 24.01.2023 клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кондратова Миколи Івановича про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено.

16.03.2023 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, про витребування доказів, про зміну адреси позивача, та про приєднання до матеріалів справи доказів.

16.03.2023 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання за його відсутності.

Ухвалою суду від 16.03.2023 клопотання адвоката Кондратова Миколи Івановича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 про витребування доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд, утримання та поховання спадкодавця було задоволено та витребувано докази.

16.05.2023 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, яка на підставі відповідної розписки представника відповідача від 11.06.2024 не розглядався.

05.06.2023 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 09.06.2023 клопотання адвоката Кондратова Миколи Івановича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 було задоволено та витребувано з Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.06.2023 від Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області надійшла відповідь на ухвалу суду.

24.06.2023 від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 27.06.2023 клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кондратова Миколи Івановича про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено.

29.06.2023 від представника позивача надійшла заява про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 29.06.2023 заяву адвоката Кондратова М.І., який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі № 495/7912/22 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд, утримання та поховання спадкодавця залишенобез розгляду.

30.06.2023 від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

05.07.2023 від представника позивача надійшло клопотання на ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи на іншу дату.

05.07.2023 від адвоката Кондратова М.І. надійшла заява про неможливість у подальшому приймати участь у розгляді справи.

20.09.2023 від представника позивача надійшло клопотання про виклик та допит свідків.

26.09.2023 від КНП«Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради надійшов лист про неможливість виконати ухвалу суду від 25.09.2023.

30.10.2023 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, з урахуванням яких просив суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на лікування, догляд, утримання та поховання спадкодавця - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 181 058,94 грн..

Ухвалою суду від 30.10.2023 витребувано від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Кушнір Ірини Валентинівни належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.11.2023 від КНМ «Київська міська Клінічна лікарня №17 надійшов лист про неможливість виконати ухвалу суду.

30.11.2023 від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Кушнір Ірини Валентинівни надійшла копія спадкової справи, заведеної щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.06.2024 від представника відповідача надійшла заява про долучення доказів.

11.06.2024 від представника позивача надійшла заява про закриття підготовчого судового провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.06.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд та утримання спадкодавця та призначено справу до судового розгляду по суті.

10.09.2024 від представника позивача надійшла заява про перенесення слухання справи.

16.10.2024 від представника позивача надійшла заява про допит свідків з приміщення Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою суду від 16.10.2024 заяву представника позивача ОСОБА_3 адвоката Царенко Олександра Олександровича про проведення судового засідання у режимі відеоконференції було задоволено та доручено провести судове засідання, в якому буде брати участь ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 в режимі відеоконференції під час трансляції з Обухівським районним судом Київської області.

Аналогічні за суттю ухвали також були постановлені 20.11.2024, 03.02.2025, 05.03.2025.

14.04.2025 від представника позивача надійшла заява про відкладення судового розгляду.

Позиції учасників судового провадження

Представник позивача, ОСОБА_1 , уточнений позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача, щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав того, що обставини, які є предметом позову у цій справі вже були предметом дослідженні в іншій цивільній справі 495/9325/18. Також пояснив, що відповідачка не знала, де перебував її померлий чоловік, вона розшукувала його, звертаючись до прокурату, поліції та інших органів. Звернув увагу суду на той факт, що через транспортування померлого до Києва у спадкодавця стався ще один інсульт та стан здоров`я ще більше погіршився.

Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

У судовому засіданні 10.07.2025, суд повідомив учасників провадження, що переходить на стадію ухвалення судового рішення, яке буде проголошено 18.07.2025.

Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаний факт підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29 червня 2018 року, виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (т. 4 а.с. 167).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 61 від 10.04.2018 та Довідки про причину смерті ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років, причина смерті: абсцес головного мозку. Одержувачем вказаного свідоцтва є ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 16-17).

17.10.2017 був укладений договір на транспортування хворого машиною швидкої допомоги з супроводжувальним медичним персоналом по маршруту м. Білгород-Дністровський МБЛ м. Київ, вул. Ягідна 58 Госпиталь Державної прикордонної служби: м. Київ вул. Ягідна 58, Госпиталь Державної прикордонної служби м. Білгород-Дністровський МБЛ дата 18.10.2017. Вказане підтверджується відповідною заявою складеною ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 13) та копією Договору на транспортування хворого, укладеного між ОСОБА_5 та Відокремленим підрозділом «Білгород-Дністровська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Комунальної установи «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» (т. 1 а.с. 16).

На вказане транспортування було витрачено 7 190,40 грн., що підтверджується Калькуляцією вартості за транспортування хворого машиною швидкої допомоги з супроводжувальним медичним персоналом (фельдшер) по маршруту м. Білгород-Дністровський МБЛ м. Київ, вул. Ягідна 58 Госпиталь Державної прикордонної служби: м. Київ вул. Ягідна 58, Госпиталь Державної прикордонної служби м. Білгород-Дністровський МБЛ дата 18.10.2017 (т. 1 а.с. 14) та актом здачі-приймання робіт № 21 (т. 1 а.с. 15).

З довідки Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України № 4566/352 вбачається, що дійсно ОСОБА_3 , 1942 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ГВМКЦ (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України з 18 жовтня 2017 року по день надання відповіді (листопад 2017) (т. 1 а.с. 18).

Згідно з Виписного епікризу (історія хвороби 4566/352) хворий ОСОБА_3 , 1942 року народження, перебував на стаціонарному обстежені та лікуванні з 18.10.2017 по 26.12.2017 у відділені АРІТ, з 26.12.2017 по 29.12.2017 в невралогічному відділені Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України з діагнозом: Гострі порушення мозкового кровообігу (12.10.2017, 20.10.2017) за змішаним типом басейні лівої середньомозкової артерії, базилярної артерії, набряк головного мозку у вигляді правобічної геміплегії, сенсорно-моторної афазії. Гіпертонічна хвороба III ст. ІХС, дифузний кардіосклероз, нормосистолічна форма фібриляції передсердь. Двобічна деструктивна пневмонія, ускладнена бронхоплевральними норицями, з розвитком двобічної емпієм плеври. Анемія неуточненого генезу середнього ступеня важкості. Опік правої половини голови, обличчя, правої вушної раковини, підошовної поверхні правої стопи І ст.. Лікування: режим, дієта, магнезії сульфат, цераксон, актовегін, L-лізіна есцинат, нейробі сібазон, нейромідин, діаліпон, тріоль, діоксин, фуросемід, аспаркам, армаді, офлоксаци карведіол, фленокс, муколван, дексаметазон, цефепим, метоклопрамід, метронілазол, флюконазол, амікацин, рефортан, альбунорм, АЦЦ-лонг, кардіомагніл, альбумін, гліцерин, діакарб, цереброкурін, езофосфіна, лазольван, предуктал МВ, ацелізін, тієнам, норадреналін, допамін, ентеросгель, доксицикдин, трифас, бактеріофаг антистафілококовий, антисинегнойний,енерожерміна, тігацил, ванкоміцин, колі стін, біовен, гідрокортизон, декасан, рекармон, лінезолід, діоксідін, актімель. Виписаний з відділення, з покращенням (відновлення свідомості з коми до поверхневого оглушення, позитивна рентген- та клінічна картина в легенях, знятий лівий плевральний дренаж). Зберігаються функціонуючий плевральний дренаж справа, трахеостома, назогастральний зонд.

Рекомендовано:

- Нагляд невролога, кардіолога, хірурга, терапевта за місцем проживання,

- Режим, дієта, суха суміш ресурс оптимум (Нестле), догляд за хворим;

- Кардіомагніл 75 мг 1 таб. після вечері;

- Предуктал MR 1 таб. 2 р/д 1 місяць під час їжі;

- Пробіотики (ентерожерміна) 3 р/д 1-2 місяця;

- Цераксон саше 1000мг внутрь 1 р/д 20 днів;

- Актовегін 80 мг в/м 10 днів:

- Дігоксін 0,25 мг 2 р. в день 5 днів на тиждень (субота, неділя вихідні);

- Тотема 10 мл (або сорбіфер дурулес Іт.) 1 раз на день (1 міс.), з наступним контролем загального аналізу крові;

- Контроль рентгенографії ОГП через 7 днів з наступною консультацією торакального хірурга для вирішення питання видалення плеврального дренажа справа;

- Родичам хворого пояснено заходи по догляду за плевральним дренажем справа, трахеостомою, назогастральним зондом, та необхідністю зняти П-подібний шов на місці стояння плеврального дренажа зліва через 7 днів (т. 1 а.с. 23-25).

Згідно з випискою із історії хвороби № 145/20 ОСОБА_3 , 1942 року народження, поступив 15.01.2018 у Київську міську клінічну лікарню № 17 (дата виписки 02.02.2018) з діагнозом двобічна деструктивна пневмонія ускладнена бронхоплевральними норицями, з розвитком двобічної плерви (з виходом в адгезивний плеврит зліва та суха порожнина справа). Флегмона грудної клітки справа. Пролежень в ділянці грудного відділу хребта. Стан після ГПМК (12.10.17 та 20.10.17). правобічна геміплегія. Сенсорно моторна афазія. Операція: 15.01.18 постановка плеврального дренажа по Бюлау справа та розкриття флегмони грудної стінки, постановка ВАК системи. Рекомендовано: лікування в реабілітаційному центрі під наглядом хірурга (т. 1 а.с. 26).

22 лютого 2021 року Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду була ухвалена постанова, якою касаційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року без змін, якою рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2019 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту ухилення від надання допомоги спадкодавцеві та усунення від права на спадкування скасовано та прийнято постанову, якою позов залишено без задоволення.

З вказаної Постанови Верховного суду, яка набрала законної сили, суд встановив наступне: «Як свідчать письмові матеріали справи та не оспорюється сторонами, безпорадний стан спадкодавця ОСОБА_3 почався 12 жовтня 2017 року, коли внаслідок тяжкої хвороби він перебував у несвідомому стані та у зв`язку із цим потребував стороннього догляду і піклування. Не дивлячись на певне покращення стану здоров`я 29 грудня 2017 року, у зв`язку із яким він був виписаний із медичної установи, потреба у сторонньому догляді залишилась до смерті спадкодавця у квітні 2018 року.

Увесь зазначений період часу допомогу ОСОБА_3 надавав його син ОСОБА_3 , про що свідчать чеки, надані позивачем на підтвердження оплати ним медикаментів та медичних послуг, необхідних для лікування хворого спадкодавця. Ці обставини визнаються відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не доведено, що померлий потребував допомоги саме від відповідача, оскільки позивачем визнається та матеріалами справи підтверджено отримання спадкодавцем допомоги від самого позивача.».

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

На підставі вищенаведеного суд вважає доведеними обставини щодо перебування спадкодавця ОСОБА_3 у безпорадному стані через тяжку хворобу останнього, те, що його син - позивач по справі, перевіз його під нагляд медичного закладу - Головного військового медичного клінічного центру в м. Києві та піклувався про батька, забезпечуючи його всім необхідним (медикаментами та необхідними лікарськими процедурами).

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_3 було витрачено у період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року на лікування спадкодавця 338 771,87 грн., що підтверджується наданими позивачем квитанціями та фіскальними чеками (т. 1 а.с. 81-174).

Щодо витрат на поховання судом встановлено, що ОСОБА_3 сплатив 11 676,00 грн., що підтверджується накладною від 10.04.2018 № 71 (т. 4 а.с. 152)

Зазначені витрати стороною відповідача не спростовано; доказів, що ОСОБА_3 не здійснювались дії щодо поховання ОСОБА_3 не наведено.

23 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини (т. 4 а.с. 163).

07 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини (т. 4 а.с. 165).

04 жовтня 2018 року ОСОБА_5 звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 (т. 4 а.с. 166).

Допитані у судовому засіданні свідки повідомили суду наступне.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що його батько перебував у Білгород-Дністровській міській лікарні у дуже тяжкому стані з 13 листопада по 17 листопада 2017 року, тобто 4 доби, однак, за цей час його відвідувала його донька, а відповідачку у батька ніхто не бачив.

Також пояснив, що до реанімації до батька відповідачка не приходила. Приймаючи до уваги те, що позивач сам допомагав батькові коли він хворів, то, він вирішив перевести його до Києва. Задля чого ним був укладений офіційний договір між лікарнею та ним, і примірник цього договору залишився у Білгород-Дністровській лікарні, звіди забрали батька позивача до Києва. Тобто, ОСОБА_3 вважає, що відповідачка могла звернутись до лікарні та дізнатись, куди саме на лікування перевезли її чоловіка. Коли він перевіз батька до Києва, то він також повідомив відповідачку про адресу перебування батька, на що вона відповіла, що допомагати не буде, оскільки це хрест позивача і йому його нести. Також пояснив, що йому відомо, що відповідачка виїжджала з території України до Ізраїлю, і 24.01.2018 року вона також виїхала із України до Ізраїлю. Також пояснив, що в нього наявний запис телефонної розмови між ним та відповідачкою, в якій вона сказала йому про хворобу батька : «Це твій хрест і тобі його нести». При цьому, пенсійна картка померлого знаходилась у відповідачки ОСОБА_4 і вона нею користувалась. Також пояснив, що він особисто відправив відповідачці 13 000 гривень для надання допомоги батькові, оскільки він перебував у Києві, попросив надати звіт про ці кошти. Вказав, що його батько потребував постійної уваги та допомоги 24/7, оскільки він не вставав, половина його тіла була паралізована. За приблизними підрахунками, ОСОБА_3 витратив на лікування батька суму, еквіваленту 50 000,00 доларів США.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона є дружиною позивача. 13.10.2017 року ОСОБА_5 повідомила про те, що у батька позивач стався інсульт. Позивач перевів відповідачці гроші у сумі 13 000,00 гривень для надання батькові допомоги. Після чого вона із чоловіком, приймаючи до уваги стан батька, виїхали до м. Білгород-Дністровського. Коли приїхали, побачили, що батько позивача був у дуже тяжкому стані, не міг самостійно їсти. Відповідачка ніяк взагалі не піклувалась про нього. Після чого вона разом із чоловіком прийняли рішення перевести батька до Києва. Для чого уклали договір із лікарнею, в якому була вказана адреса, куди перевезли батька, тобто адреса лікарні, куди перевези батька позивача, була всім відома. Батько позивача був у дуже тяжкому стані, йому було проведено лікування великою кількістю лікарів та ліків. Вони разом із чоловіком кожного дня відвідували його. Відповідачка дзвонила позивачу, питала про стан свого чоловіка, на що позивач їй відповів, що батько знаходиться у дуже тяжкому стані, та потребує допомоги, але відповідачка відповіла, що матеріальної допомоги вона надати не може, це хрест позивача і він повинен його нести. Також пояснила, що відповідачка користувалась пенсійною карткою померлого чоловіка. Вказала, що їй відомо, що відповідачка виїжджала до Ізраїлю у той час, коли батько позивача перебував у дуже тяжкому стані та потребував допомоги.

Допитаний в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_10 пояснив, що він є батьком ОСОБА_8 , яка є дружиною позивача. Пояснив, що приблизно у жовтні місця 2017 року він постійно їздив до шпиталю, де перебував померлий ОСОБА_3 та возив йому ліки, деякі з яких шукали по всьому Києву. На той час він вже нікого не впізнавав. А у кінці грудня 2017 року він сім днів на тиждень їздив до шпиталю до померлого ОСОБА_3 , бо він перебував у дуже тяжкому стані. Пояснив, що йому відомо, що дружина померлого перебувала у Ізраїлі у той час, коли померлий був у дуже тяжкому стані, і жодним чином йому не допомагала. Також пояснив, що йому відомо, що коли відповідачка повернулась в Україну, вона телефонувала до лікарні та питала про самопочуття свого чоловіка, але не допомагала йому, грошей на його лікуванні не надавала. Померлого ОСОБА_3 лікували за кошти його сина позивача ОСОБА_3 . Додав, що померлого ОСОБА_3 тривалий час лікували у різних лікарнях, у реабілітаційних центрах, де він і помер. Поховання, поминальний обід це все було здійснено за рахунок коштів позивача, відповідачка жодним чином не допомагала. Пояснив, що він особисто відповідачку не бачив, із нею не спілкувався, з нею спілкувався позивач по справі (зять свідка), який постійно говорив відповідачці про те, що померлому необхідна допомога, на що відповідачка постійно говорила, що допомогти коштами вона не має можливості.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що вона є свідком всієї цієї ситуації, оскільки вона жила разом із сім`єю позивача. За її участі відбувалась розмова позивача та відповідачки на гучному зв`язку, в якій позивач просив відповідачку приїхати до батька, який був у тяжкому стані, але відповідачка відмовлялась, оскільки не мала бажання приймати участь у наданні допомоги, а її допомога була дуже потрібна. По ходу розмови відповідачка неодноразово заявляла, що лікування батька це хрест позивача і він повинен його нести. Позивач сплачував повністю всі витрати на лікування свого батька, який потребував постійної допомоги та догляду. Свідок ОСОБА_9 також приїжджала до померлого, піклувалась про нього. Пояснила, що їй незрозуміло, як відповідачка могла так вчинити залишити свого чоловіка у такому стані без допомоги, не піклуватись про нього. Позивач робив все можливе, щоб його батько жив, натомість відповідачка тільки дзвонила до лікарні та цікавилась його станом, нічого більше. Свідок особисто була свідком телефонної розмови між позивачем та відповідачем, коли відповідачка сказала, що вона не має можливості допомагати матеріально.

Нормативно-правове обґрунтування та релевантна судова практика

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1268 ЦК України).

Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Спадщину після його смерті прийняло двоє спадкоємців першої черги, а саме: ОСОБА_4 (дружина спадкодавця) та ОСОБА_3 (син спадкодавця).

Згідно зі статтею 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язків щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосуються їхнього розміру та необхідності здійснення.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Закон України «Про поховання та похоронну справу» визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Згідно до роз`яснень викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Вартість таких витрат визначена у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03 жовтня 2008 року № 45.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно зі статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 Закону «Про поховання та похоронну справу»).

Відповідно до абз. 3, 5, 7 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» виконавець може надавати ритуальні послуги, визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 своєї постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до Необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за №1111/9710, до необхідних ритуальних послуг належать: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову та висновки суду

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження підстав позовних вимог позивачем надано суду копії призначень лікарів, епікризи, квитанцій та чеків сплати необхідних діагностично-обстежувальних послуг, необхідних для лікування хворого, які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, у розумінні ст. 77-80 ЦПК України, оскільки з них можливо встановити діагностовані ОСОБА_3 захворювання, призначене йому у зв`язку з цим лікування, режим, дієту, медикаментозні засоби, тощо, особу лікаря.

Надані позивачем квитанції та чеки, зважаючи на подані докази про призначення ОСОБА_3 придбаних позивачем препаратів, процедур, ліків та витрат на лікування у загальній сумі 338 771,87 грн., приймаються судом у якості доказів на підтвердження понесення витрат на лікування спадкодавця. До вказаних витрат на лікування ОСОБА_3 суд також відносить витрати на транспортування хворого машиною швидкої допомоги з супроводжувальним медичним персоналом у розмірі 7 190,40 грн., яке у цьому конкретному випадку було необхідним задля забезпечення життєдіяльності ОСОБА_3 , зокрема згідно виписного епікризу, що був досліджений судом, виписаний ОСОБА_3 з відділення з покращенням (відновлення свідомості з коми до поверхневого оглушення, позитивна рентген- та клінічна картина в легенях, знятий лівий плевральний дренаж).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що витрати здійснені позивачем на лікування ОСОБА_3 в розмірі 345 962,27 грн. є розумними, що стосується їхнього розміру, та необхідними у їх здійсненні за медичними показаннями хворого ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 18-22, 27, 28-33 41).

Суд вважає, що розмір документально підтверджених позивачем витрат, які поніс позивач за організацію та проведення поховання ОСОБА_3 складає 11 676,00 грн., до яких належать витрати на придбання одягу та предметів для поховання (гробу, хресту, тощо) послуги катафалка, надання обрядових дій, тощо, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу були необхідними, та вони є розумними щодо їх кількості і призначення.

Отже, у сукупному розмір витрат на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_3 , які поніс позивач, становить 357 638,27 грн.

З огляду на рівність часток у спадщині кожного із спадкоємців за законом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 178 819,14 грн.

За відсутності інших витрат та доказів вказана сума не узгоджується з тією, що була вказана у заяві про збільшення позовних вимог від 30.10.2023 - 181 058,94 грн., тому позов підлягає лише частковому задоволенню.

Загальний обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора визначений у частині першій статті 1282 ЦК України, якою встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки питання щодо меж відшкодування спадкоємцями витрат, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, статтею 1232 ЦК України не визначено, системний аналіз вказаної норми матеріального права у взаємному зв`язку з приписами частини першої статті 1282 ЦК України дозволяє дійти висновку, що таке відшкодування може мати місце лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Матеріали справи не містять висновки про вартість об`єктів спадкового майна, проте суд вважає, що вартість, зокрема, 1/2 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 (т. 4 а.с. 202, 204), земельної ділянка під № НОМЕР_2 (шістсот), площею 0,0617 га, що розташована на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСМ « Прибрежне» (т. 4 а.с. 234); 52/2000 часток житлового будинку під АДРЕСА_2 (т. 4 а.с. 178), що належали спадкодавцю, перевищує розмір позовних вимог, які були заявлені позивачем.

Суд також зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач ОСОБА_4 , як спадкоємець майна ОСОБА_3 , відшкодувала будь-які витрати на лікування та поховання останнього.

Доводи відповідача, що позивач не допомагав своєму батькові протягом 10 років її подружнього життя з ОСОБА_3 , твердження щодо самостійного лікування чоловіка від онкології, суд не бере до уваги, адже вони не підкріплені жодним належним та допустимим доказом.

Доводи щодо того, що позивач ще не оформив свої спадкові права, тому у нього немає прав стягувати витрати на лікування та поховання спадкодавця, суд вважає хибними, адже відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Доводи сторони відповідача, що не доведено позивачем, що витрати на лікування та поховання ОСОБА_3 є розумними та необхідними суд сприймає як особисте припущення відповідача, яке спростовується наданими стороною позивача письмовими доказами та показами свідків, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Усі інші аргументи відповідача не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Суд зобов`язаний у мотивувальній частині рішення навести причини відхилення доводів сторін чи спростування поданих доказів. Втім, суд не може виходити за межі доводів та заперечень сторін. Відсутність (недоведеність) порушеного права позивача є підставою для відмови у позові, проте у даній справі позивач надав докази на підтвердження своїх вимог. Відповідач, натомість, не надала жодних доказів, які б спростовували ці докази чи свідчили про інші обставини, приміром, про відшкодування у добровільному порядку будь-яких витрат на лікування та поховання спадкодавця, або понесення якихось витрат, що були пов`язанні з лікуванням спадкодавця у період з 2017 по 2018 роки.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Розподіл судових витрат

Що стосується питання розподілу судових витрат суд вирішив, що так як позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно з ст. 141 ЦПК України.

Позивачем у ході судового розгляду були понесені витрати, пов`язані зі сплатою судовою збору у розмірі 4215,40 грн.

Оскільки позовні вимоги були заявлені позивачем на суму 181 058,94 грн., а задоволено на суму 178 819,14 грн. (98,8 %) то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в сумі 4 164,80 грн. (4 215,40 грн. х 98,8 % / 100 = 4 164,80 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 16, 1216, 1220, 1223, 1232, 1261, 1268, 1270 ЦК України, Законом України «Про поховання та похоронну справу», ст. 12, 76 - 81, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на лікування, догляд та утримання спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на лікування та поховання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 178 819,14 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 164,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення складено 18.07.2025.

Суддя Юлія ШЕВЧУК