Справа № 367/501/25
Провадження №2/367/2726/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Мерзлого Л.В.

за участю секретаря Тараненко О.М.

представника позивача - адвоката Костроміної В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в залі суду в м.Ірпінь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника - адвоката Костроміну В.А. звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування заявлених вимог та підстав звернення до суду ОСОБА_1 вказує, що 24.04.2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.05.2012 року було розірвано, при тому, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2010 року. Зазначає, що фактично прожили у шлюбі з ОСОБА_2 один рік, відповідач приїздив лише на вихідні, але не кожні.

Від вказаного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додає, що з квітня 2010 року відповідач участі у справах сім`ї не приймає, матеріальної допомоги не надає, участі у додаткових витратах не приймає. В останні роки почав добровільно сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що з того часу відповідач життям дитини не цікавиться, бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною не проявляє. Не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням, не виконує покладених на нього чинним законодавством батьківських обов`язків, фактично самоусунувся від виховання, утримання та спілкування з донькою. Ніякої участі у житті дитини не приймає більше 13 років.

Зазначає, що відповідач з 2010 року бачив доньку одного разу, у 2021 році при оформленні документів на дитину, при тому, що перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу ніхто не створював, останній не мав бажання спілкуватись з дитиною. Звернень до поліції, служби у справах дітей чи інших компетентних органів з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною з боку матері відповідачем подано не було.

Додає, що донька проживає разом із позивачкою у місті Хмельницькому, дитина на даний час навчається, їй забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера. Вчителям та вихователям відповідач не телефонував, батьківські збори не відвідував.

Таким чином, відповідач участі в житті доньки не приймає, ніякої допомоги, окрім сплати мінімального розміру аліментів, позивачка не отримує, у зв`язку з чим позивачка через свого представника - адвоката Костроміну В.А. звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду 14.01.2024 року відкрито провадження по справі у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання, яке ухвалою суду від 21.05.2025 року було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

30.01.2025 року представник відповідача - адвокат Семеняка В.В. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому спростовував доводи позивачки, зазначив про відсутність належних та допустимих доказів щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків. Вказував, що ОСОБА_2 у період з 2014 по 2025 роки сплачував аліменти на утримання дитини, цікавиться її життям та розвитком. Повідомив про наявність у ОСОБА_2 трьох інших дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Костроміна В.А. пояснила, що відповідач сплачував мінімальні аліменти, які з 2022 року стали більш регулярними, іншої участі у житті чи вихованні дитини не приймав. Вказала, що дитина бачила відповідача лише одного разу, проте, батько до неї навіть не підійшов. У 2024 році дитина зателефонувала до батька, натомість, відповідала невідома жінка, яка сказала, що таких тут немає, на що дитина дуже образилась, адже батько не звернув на неї уваги. Додала, що дитина бажає, щоб батька позбавили батьківських прав, а висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим, адже такий не містить показань, які надавала сторона.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що знає відповідача ОСОБА_2 більше 20 років, він друг її чоловіка, товаришували сім`ями та спілкувались майже кожного дня, але ОСОБА_2 припинив спілкування з ними після розлучення коли дитині було менше одного року. Додала, що відповідач після розлучення сплачував аліменти, але не систематично. З дитиною не спілкується, не телефонує, не пише, при особистій зустрічі, яка була лише одного разу навіть не заговорив з донькою.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилась. 23.06.2025 року до суду надійшла заява адвоката Семеняки В.В., в якій просив провести судове засідання за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. У поданій до суду 12.06.2025 року заяві представник виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області - Левицька Ю.В. просила проводити розгляд справи без участі представника третьої особи. Наданий висновок підтримала у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги наданий у відповідності до статті 19 СК України висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради та думку неповнолітньої ОСОБА_3 , суд дійшов такого висновку.

Так, судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.05.2012 року, шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 24.04.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , актовий запис №551, було розірвано.

Від вказаного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 .

Як вбачається з копії свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 , ОСОБА_8 змінила прізвище та власне ім`я на ОСОБА_1 , про що 05.05.2018 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) складено відповідний актовий запис №67.

Відповідно до копій довідок про реєстрацію місця проживання особи, позивач ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

З наданих стороною позивача копій актів, складених 25.05.2024, 08.08.2024 та 16.10.2023 року, комісією у складі мешканців та членів ОСББ «Скай» багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою вбачається, що позивачка ОСОБА_1 самостійно виховує та доглядає неповнолітню доньку - ОСОБА_3 .. За час сумісного проживання у одному будинку, інших осіб, які б займались вихованням та доглядом ОСОБА_3 , окрім бабусі - ОСОБА_10 та дідуся - ОСОБА_11 не спостерігали. Батько дитини - ОСОБА_2 жодного разу не відвідував дитину, за місце проживання матері та доньки не з`являвся. ОСОБА_1 самостійно займається утриманням, вихованням та доглядом за донькою. Дитина ОСОБА_3 вихована, доглянута та доброзичлива, гарно товаришує з іншими сусідами, скарг та зауважень щодо поведінки останньої не надходило.

Як вбачається з характеристики, наданої Комунальним закладом загальної середньої освіти «Ліцей №5 Хмельницької міської ради», ОСОБА_3 навчається у 10-А класі вказаного навчального закладу з 01.09.2015 року. За час навчання зарекомендувала себе як здібна та розумна дитина, має високі успіхи у навчанні. Мати дитини - ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, цікавиться життям дитини, залучає доньку до навчальних екскурсій, організовує проведення вільного часу, приділяє увагу вихованню та навчанню дитини. Батько дитини - ОСОБА_2 з класним керівником ніколи не спілкувався, на батьківські збори не з`являвся. Зі слів дитини та матері, останній із сім`єю не проживає, дитиною не цікавиться.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (справа №686/31212/23), який згідно з відомостями єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою суду від 30.04.2024 року залишено без розгляду за заявою позивача.

Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Викладене повністю узгоджується з актуальною судовою практикою Верховного Суду (справа №459/3411/17, постанова від 29.09.2021 року) щодо підстав та особливостей позбавлення батьківських прав, у зв`язку з невиконання батьківських обов`язків.

При вирішенні спору суд виходить з того, що правовідносини між сторонами врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. (частини друга і четверта статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

При цьому суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин мас здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За приписами ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Встановлені судом обставини у даній справі та досліджені докази, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Факти прямого ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем щодо виховання дитини прямо підтверджуються зібраними доказами та документами, які знаходяться у матеріалах справи та показами свідків, допитаними у судовому засіданні та думкою неповнолітньої дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі №755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі №953/17837/19.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.ч.1-4, 8 ст.83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами частин 4-5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради №495 від 10.04.2025 року, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, згідно з частини 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Так, з урахуванням віку дитини (15 повних років), та приписів статті 171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка неповнолітньої ОСОБА_3 , яка пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її біологічним батьком, який покинув сім`ю, коли їй було менше одного року. За все своє життя бачила батька лише одного разу у 2021 році, коли останній надавав свій дозвіл для виїзду дитини за кордон, проте, інтересу до неї не проявив та навіть не заговорив, після чого їй довелося відвідувати психолога. Додала, що відповідач заблокував її номер телефону, та жодного разу не привітав навіть з днем народження, їй невідомо де знаходиться батько, з ним не спілкується.

Відповідно до копії довідки №531/01/-23 від 29.07.2024, виданої Хмельницьким міським центром соціальних служб управляння праці та соціального захисту Хмельницької міської ради, позивач ОСОБА_1 зверталась до центру зі своєю донькою ОСОБА_12 за отриманням послуги психологічного консультування з метою з`ясування психоемоційного стану дитини та визначення прихильності до кожного з батьків. Результати проведених тестів свідчать про порушену прихильність дитини до батька, відсутність емоційного зв`язку між ними, порушення чи відсутність емоційного контакту та взаємодії між дитиною та батьком. Психологом рекомендовано батькам звертати увагу на дбайливе відношення до дитини задля збереження стійкого емоційного та гармонійного розвитку особистості.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що біологічний батько добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом 15 років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та донькою.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 року у справі №147/277/24.

При цьому суд звертає увагу на те, що висновок Органу опіки та піклування Хмельницької міської ради від 11.04.2025 за №962/01-31 ґрунтується на тому, що Органу опіки і піклування не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку батька, систематичне ухилення від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, притягнення його до відповідальності за ст.184 КУпАП та щодо інших підстав для позбавлення батьківських прав. Немає підтвердження, що позбавлення батька батьківських прав змінить життя дитини на краще. Документів на підтвердження того, що батько матеріально не утримує доньку, комісії також не надано. Вказали, що факт заперечення ОСОБА_2 проти позову, викладений у відзиві на позовну заяву, свідчить про його інтерес до дитини та підтверджує небайдуже ставлення батька до дитини.

При цьому, у постанові від 15 травня 2019 року у справі №661/2532/17 КЦС ВС вказано, Самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не достатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, тому з`ясуванню підлягають усі обставини, які характеризують дотримання батьками своїх обов`язків з виховання дитини. Саме лише заперечення одного з батьків проти позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання спілкуватися з дитиною і не є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. (постанова від 17.07.2024 р. у справі №755/8647/23)

Таким чином суд приходить до переконання, що викладені у висновку органу опіки та піклування твердження, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, він не бере участі у вихованні та утриманні доньки, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо від неї, виявляє байдужість до потреб дитини та щодо своїх батьківських прав, позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який відповідає інтересам дітей, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття, це встановлено та гарантовано Конституцією України та Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Так, судом встановлено про наявність у ОСОБА_2 трьох інших малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Надані стороною відповідача платіжні інструкції, як підтвердження виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо належного матеріального забезпечення дитини не беруться судом до уваги, як належний та допустимий доказ сплати аліментів, адже останнім не доведено існування домовленості між батьками про сплату аліментів у добровільному порядку саме в такому розмірі.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча повинен, беручи до уваги наявність на утриманні у ОСОБА_2 трьох інших малолітніх дітей, суд вважає за необхідне задовольнити дану вимогу та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі однієї чверті (1/6) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп..

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. за подання позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.164-166, 180, 243-244 СК України, ст.ст.12, 13, 76, 81-82, 141, 206, 247, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.12.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Л.В. Мерзлий