Провадження №2/522/2350/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої - судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Слободянюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Тинкул Олеся Вікторівни про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування та за зустрічним позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі - Тинкул Олесі Вікторівна про визнання спадщини відумерлою,-

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Тинкул Олеся Вікьлоівга про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, у якій позивач просить встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні фізичної особи - ОСОБА_2 , а також визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 03 жовтня 2024 року.

24 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача - адвоката Матієнка Ігоря Сергійовича про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

01 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від Одеської міської ради надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

01 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла зустрічна позовна заява Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі - Тинкул Олесі Вікторівна про визнання спадщини відумерлою, у якій позивач за зустрічним позовом просив визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка складається з квартири АДРЕСА_2 ; встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання рішенням законної сили воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі ОМР права власності на зазначене майно.

Разом із зустрічною позовною заявою до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника Одеської міської ради - Срібної Анастасії Іванівни про витребування доказів, у якому заявник просить витребувати у Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса належним чином засвідчену копію спадкової справи №135с/2019, заведена щодо майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У підготовче засідання, призначене на 03 жовтня 2024 року з`явися представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у підготовче засідання - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду. Надано відповідачеві за зустрічним позовом 15-ти денний строк для подання відзиву. Задоволено клопотання представника Одеської міської ради про витребування доказів. Відкладено підготовчий розгляд справи на 19 листопада 2024 року.

07 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

21 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якій відповідачка за зустрічним позовом просила залишити без задоволення позовні вимоги.

25 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі про розгляд справи без участі.

Підготовче засідання, призначене на 19 листопада 2024 року не відбулося у зв`язку із відсутністю у приміщенні суду електропостачання, що підтверджується довідкою. Підготовче засідання по справі відкладено на 18 грудня 2024 року та пізніше на 04 лютого 2025 року.

13 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Тинкул Олеся Вікторівни про встановлення факту перебування фізичної особи на утримання та визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, у якій позивачка просить:

- встановити факт перебування ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 ;

- встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

04 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Матієвнка Ігоря Сергійовича про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання, призначене на 04 лютого 2025 року учасники справи - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом та відкладено розгляд справи на 19 лютого 2025 року.

17 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника Одеської міської ради надійшла заява про забезпечення позову, у якій заявник просив вжити заходів забезпечення позову, зокрема:

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 ;

- заборонити органам та суб`єктам, що здійснюють державну реєстрацію приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацію прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

У підготовче засідання, призначене на 27 лютого 2025 року з`явився представник ОСОБА_1 та представник Одеської міської ради. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Здійснено допит свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Тинкул Олеся Вікторівни про встановлення факту перебування фізичної особи на утримання та визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом - прийнято до розгляду.

Закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 20 березня 2025 року.

17 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Одеської міської ради надійшов відзив на уточнену позовну заяву, у якій відповідач просив відмовити у задоволенні уточненого позову у повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 20 березня 2025 року з`явилася ОСОБА_1 та її представник, представник Одеської міської ради. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Здійснено допит ОСОБА_1 як свідка. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання оголошено перерву до 16 квітня 2025 року.

02 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника ОСОБА_1 - адвоката Матієнка Ігоря Сергійовича надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію листа начальнику Шевченківського ВП Одеси.

У судове засідання, призначене на 16 квітня 2025 року з`явилася учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку із відсутністю відповіді на ухвалу про витребування доказів, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено засідання по справі на 13 травня 2025 року та пізніше на 23 червня 2025 року.

28 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі на виконання ухвали суду від 03 жовтня 2024 року.

06 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника Одеської міської ради про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, призначене на 23 червня 2025 року з`явилася учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника Одеської міської ради про відкладення розгляду справи, засідання по справі відкладено на 30 червня 2025 року.

У судове засідання, призначене на 30 червня 2025 року з`явися представник ОСОБА_1 та представник Одеської міської ради. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

У судовому засіданні, представник ОСОБА_1 - адвокат Матієнко Ігор Сергійович заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що вступна та резолютивна частини рішення будуть проголошені 30 червня 2025 року.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Щодо первісної позовної заяви, суд зазначає наступне.

У первісній позовній заяві, з урахуванням заяви уточненої позовної заяви, позивач просив, зокрема, встановити факт перебування ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.01.2019 року (т.1, а.с.19).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.1, а.с.6).

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру АДРЕСА_2 .

В позовній заяві (уточненій) позивачка в якості обґрунтування позовної заяви посилається на те, що вона мала погані, напружені відносини зі своєю матір`ю, через що тривалий час спілкувалася з ОСОБА_2 . Вказує, що спадкодавець не мала своїх дітей, а тому, відношення до позивачки було як до доньки. Посилається на те, що після смерті батьків ОСОБА_2 опікувалася нею, оскільки вона є особою з інвалідністю першої групи, яка потребує стороннього догляду.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (статті 1261-1265 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що під час вирішення питання, хто є спадкоємцями за законом, необхідно враховувати такі юридичні факти, як: родинні відносини (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у п`яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів І, ІІ і ІІІ груп), яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю першої групи, що підтверджується копією довідки до акту огляду СМЕК серії 12 ААГ №836311 (т.1, а.с.7).

На підтвердження факту перебування на утриманні у ОСОБА_2 , позивачкою надано копію додаткової угоди до заяви-договору банківського вкладу №451956/2005, з якого вбачається, що у ОСОБА_2 був вклад у АТ АБ «ПІВДЕННИЙ» у розмірі 61 000,00 гривень (т.1, а.с.10).

Також, надано копію довіреності від 04 лютого 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Пашичевою Г.Л., реєстровий номер - 135, за якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником в органах державної влади та управління, в усіх установах, підприємствах та організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, в будь-яких банківських установах, в тому числі в ПАТ «АБ «ПІВДЕННИЙ» з питань, пов`язаних відкриттям, розпорядженням та закриттям будь-яких рахунків, в тому числі розрахункових, депозитних, поточних, карткових, у будь-які валюті, з правом отримання платіжних карток (т.1, а.с.13).

До матеріалів справи долучено копію заявки на видачу готівки від лютого 2019 року №9933032, якою підтверджується факт зняття ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 2 735,00 гривень з поточного рахунку ОСОБА_2 (т.1, а.с.14).

Також, в матеріалах справи наявна копія квитанції від 13.05.2017 року, які підтверджують внесення коштів ОСОБА_2 у розмірі 26 000,00 гривень на депозитний рахунок (т.1, а.с.11). Також, до матеріалів справи додано виписку про рух коштів по рахунку з 01.12.2018 року по 03.01.2019 року (т.1, а.с.11). Проте, зазначені докази жодним чином не підтверджують той факт, що ОСОБА_2 утримувала ОСОБА_1 .

Згідно копії товарного чеку від 15.08.2014 року №РК-0022464 відбулася купівля смартфону, платником за чеком є ОСОБА_2 , отримувачем - ОСОБА_1 (т.1, а.с.21).

Також, до матеріалів справи долучено копії накладних від 2012 та від 2013 років, проте, у них відсутні відомості про платника (т.1, а.с.22-23).

До матеріалів справи також долучено письмові пояснення наступних осіб:

- ОСОБА_5 , який пояснив, зокрема, що ОСОБА_2 допомагала позивачці матеріально і морально, часто просила його про допомогу, купувала продукти для їх спільного побуту, в його присутності давала позивачці гроші на особисте і спільне користування, часто разом відвідували театр і філармонію, їздили в санаторії. Вказав, що ОСОБА_2 говорила йому, що допомагає позивачці (т.1, а.с.28);

- ОСОБА_6 який зазначив, що ОСОБА_2 після смерті батька позивачки постійно їх матеріально допомагала, купувала речі, меблі, телефон, видавала гроші на лікування (т.1, а.с.31);

- ОСОБА_3 , яка зазначила, ОСОБА_2 мала гроші на депозитному рахунку і з цих грошей допомагала позивачці, купувала їй речі, одяг (т.1, а.с.34);

- ОСОБА_7 , яка зазначила, що ОСОБА_2 допомагала позивачці і морально і матеріально (т.1, а.с.38).

У підготовчому засіданні, призначеному на 27 лютого 2025 року в якості свідків було допитано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 з приводу обставин перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 пояснила, що відносини між ними були дуже добрі. На питання про те, що які кошти вони жили свідок пояснив, що у ОСОБА_2 був вклад у банку. У ОСОБА_1 також була пенсія.

ОСОБА_4 пояснила з приводу обставин перебування на утриманні, що ОСОБА_2 утримувала ОСОБА_1 . На питання про те, чому вона це робила, свідок пояснила, що ОСОБА_2 таке робила в пам`ять про батька. На питання про те, яким чином допомагала ОСОБА_2 ОСОБА_1 свідок пояснила, що вона допомагала фінансово за рахунок того, що продала дачу та був вклад у банку.

Відповідно до ч.ч.2-3 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Одеська міська рада у відзиві на уточнену позовну заяву посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження одержання ОСОБА_1 матеріальної допомоги від ОСОБА_2 , яка була б для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування не менш як п`ять років.

Суд погоджується із зазначеним твердженням, оскільки, матеріали справи не містять будь-яких письмових доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_2 більш ніж п`ять років утримувала ОСОБА_1 , зокрема, відсутні докази на підтвердження перерахування з карткових рахунків ОСОБА_2 на карткові рахунки ОСОБА_1 грошових коштів.

Також, не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 регулярно знімала з депозитного рахунку ОСОБА_2 грошові кошти окрім копії заявки на видачу готівки від лютого 2019 року №9933032, якою підтверджується факт зняття ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 2 735,00 гривень з поточного рахунку ОСОБА_2 (т.1, а.с.14).

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 готівки (наприклад, розписка, договори дарування).

Не доведено і той факт, що ОСОБА_2 забезпечувала ОСОБА_1 продуктами життєдіяльності та речами першої необхідності (купувала продукти, одяг, ліки тощо).

Як вже було зазначено, утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

У позовній заяві позивачка не заперечує той факт, що вона отримувала пенсію, оскільки є особою з інвалідністю, тобто, мала окремий дохід.

Проте, до позову не було додано довідки про доходи, за допомогою якої можна було б встановити, що допомога, яку вона отримувала від ОСОБА_2 була для неї основним джерелом засобів до існування.

Щодо показання свідків, то суд критично ставиться до них, оскільки, під час допиту свідків, останні протягом усього допиту плуталися у своїх поясненнях, не могли чітко висловити свою позицію.

Тому, враховуючи усі докази в сукупності, суд вважає, що факт перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_2 - не доведений та доходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у цій частині.

У первісній позовній заяві (уточненій) позивачка просить встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідно до положень ст.ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

Згідно із ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину четвертої черги спадкоємців за законом судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. З СК України про те, що сім`ю взаємні складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Так, обов`язковою умовою для встановлення факту проживання однією сім`єю, крім власне бюджету, спільної факту спільного проживання, є наявність спільного наявність усних участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц).

На підтвердження факту спільного проживання, позивачем було надано довідку Університетської клініки ОНМедУ, яка видана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підтвердження того, що вони перебувають на обліку «Д» та спільно проживають з 21.04.2029 року за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с.12).

У відзиві на уточнену позовну заяві відповідач посилається на те, що Університетська клініка ОНМедУ не є органом, уповноваженим на ведення обліку місце проживання. Надання такої довідки є адміністративною послугою, тоді як клініка не є суб`єктом, уповноваженим на надання такої послуги.

Суд погоджується із зазначеним з огляду на наступне.

У статті 11 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» вказано, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Таким центральним органом державної влади на момент складання довідки, тобто, станом на 25 лютого 2014 року була Державна міграційна служба України.

Тому, у Університетської клініки ОНМедУ були відсутні повноваження на складання такої довідки.

На підтвердження факту спального проживання позивачем було надано копію договору-замовлення на організацію проведення поховання від 18.02.2019 року, від 16.02.2019 року та 18.02.2029 року №045898, замовником за яким була зазначена ОСОБА_1 , а предметом договорів було забезпечення належного поховання ОСОБА_2 (т.1, а.с.24-26).

Проте, такі договори на думку суду жодним чином не підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем, оскільки, були укладені після його смерті, зокрема, не підтверджують виникнення у позивачки та померлої спільних прав та обов`язків, побуту в цілому.

Також, позивачем до заяви було додано копію акту обстеження соціальних і матеріально-побутових умов проживання про те, що ОСОБА_1 спільно проживала з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 . Зазначений акт підписано сімейним лікарем та дільничною медичною сестрою (т.1, а.с.20).

Проте, такі особи на думку суду не уповноважені підтверджувати місце реєстрації/проживання осіб. Більше того, під час розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про допит зазначених осіб як свідків, що позбавляє суд встановити дійсність тих обставин, що викладені у акті.

Матеріали справи також містять пояснення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

Проте, у судовому засіданні, було допитано лише одну із зазначених осіб - ОСОБА_3 , яка з приводу обставин справи пояснила, що стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були родинні. Вказала, що у ОСОБА_1 також були хороші відносини з матір`ю. Свідок пояснила, що ОСОБА_2 допомагала ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 пояснила з приводу обставин спільного проживання позивачки та померлої те, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 , а не з матір`ю. ОСОБА_2 утримувала ОСОБА_1 .

Проте, знову ж таки критично ставиться до показань свідків, оскільки, під час допиту свідків, останні протягом усього допиту плуталися у своїх поясненнях, не могли чітко висловити свою позицію.

Суд також виходить з того, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однієї сім`єю. Таку правову позицію висловив Верховний Суд який у поставної від 14.02.2018 року у справі № 129/2115/15-ц.

До позовної заяви позивачем також подано заяву ОСОБА_2 до нотаріуса міста Одеси та в народний суд міста Одеси, датовану 07.02.2019 року де зазначено, що ОСОБА_2 підтримувала дружні відносини з сім`єю ОСОБА_8 та з її дітьми, в тому числі з ОСОБА_9 . В заяві зазначено, що з 2012 року ОСОБА_1 проживає з нею. Вказано, що вони ведуть спільне господарство, ОСОБА_1 допомагає їй, перевезла до неї побутові речі.

Проте, зі змісту заяви не є зрозумілим, яка мета написання цієї заяви, оскільки, одним із адресатів такої заяви є суд. Проте, з веб-порталу «Судова влада» вбачається, що будь-які спори, де стороною по справі є ОСОБА_2 - відсутні.

02 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів, зокрема, заяви ОСОБА_2 , адресованої начальнику Шевченківського РВ поліції у місті Одесі, яка датована 27 червня 2017 року, у якій вона просила зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адерсою: АДРЕСА_3 .

Суд також звертає увагу на те, що у заяві зазначено, що ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_1 .

Обов`язковою умовою для встановлення факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин відповідно до усталеної практики Верхвоного Суду (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц).

У своїй сукупності, надані позивачем докази не підтверджують наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування.

ОСОБА_1 не надано доказів, які б підтверджували той факт, що вона несла витрати, пов`язані з утриманням житла, його ремонтом (наприклад, докази оплати комунальних послуг).

Також не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 брала участь у житті ОСОБА_2 (забезпечувала продуктами харчування, лікуванням) тощо.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що факт спільного проживання зі спадкодавцем - не доведений, а тому, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

У первісному позові (уточненому) позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтвата склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі № 352/494/16-ц.

Проте, наявні в матеріалах справи докази не підтверджують належність ОСОБА_1 до будь-якої із черг спадкування.

В матеріалах спадкової справи наявна інформаційна довідка зі спадкового реєстру від 25.03.2019 року №55597529, з якої вбачається, що ОСОБА_2 будь-які заповіти або спадкові договори - відсутні.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_10 .

Тому, враховуючи те, що право на спадкування ОСОБА_1 за законом або заповітом після смерті ОСОБА_2 - не доведено, а тому, перешкоди під час оформлення права на спадщину не можуть існувати як такі, суд вважає, що підстав для визнання за позивачем права власності немає та доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Щодо зустрічної позовної заяви, суд зазначає наступне.

У зустрічній позовній заяві позивач просить:

- визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка складається з квартири АДРЕСА_2 ;

- встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання рішенням законної сили воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі ОМР права власності на зазначене майно.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.01.2019 року (т.1, а.с.19).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.1, а.с.6).

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру АДРЕСА_2 .

Статтею 1216 Цивільного кодексу (далі - ЦК) визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно із статтею 1277 ЦК України в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 25.03.2019 року №55597529, відомості про спадкові договори або заповіти, складені ОСОБА_2 - відсутні (т.2, а.с.80).

Так, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 до Приморську державну нотаріальну контору у місті Одесі про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (т.2, а.с.77).

Постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі - Тинкул Олесі Вікторівни від 08.05.2024 року №11440/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 (т.1, а.с.30).

Предметом первісного позову було встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , встановлення факту спільного проживання та визнання права власності. Проте, суд під час розгляду первісного позову дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що будь-які інші особи до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 - не зверталися.

Також, в матеріалах справи наявна копія довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №Д1-215887-ю/л, з якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 була зареєстрована ОСОБА_2 . Будь-які інші особи станом на 15.02.2019 року за зазначеною адресою зареєстровані не були (т.2, а.с.96).

З матеріалів спадкової справи також вбачається, що свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 будь-яким іншим особам - не видавалося.

Зазначене у своїх сукупності свідчить про те, що заповіти та спадкові договори, а також особи, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_11 - відсутні.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Відповідно до статті 334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених ЦК України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

У заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття (стаття 335 ЦПК України).

Оскільки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , то спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому, станом на момент звернення до суду із позовом, минуло більше одного року із часу відкриття спадщини.

Тому, враховуючи той факт, що будь-які особи з ОСОБА_2 на момент її смерті зареєстровані - не були, а у Спадковому реєстрі відсутні відомості про будь-які заповіти/спадкові договори, складені ОСОБА_2 , беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину та під час розгляду первісного позову не довела наявності у неї права на спадкування, а будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини - не зверталися, нотаріальним органом свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 - не видавалися, а з момент відкриття спадщини минуло більш ніж один рік, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

У позовній заяві позивач просить встановити порядок виконання рішення за яким після набрання законної сили рішення по справі, воно є підставою для державної реєстрації права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі ОМР на зазначений об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

При вирішенні питання щодо встановлення способу та порядку виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про утруднення та неможливість виконання рішення суду. При цьому у будь-якому випадку встановлення способу і порядку виконання рішення суд не може змінювати судове рішення по суті.

На думку суду, під час виконання рішення суду про визначення спадщини відумерлою можуть виникнути труднощі, пов`язані з його виконанням через різне розуміння сутності такого рішення уповноваженими на те особами, зокрема, щодо того, чи є рішення про визнання спадщини відумерлою підставою для реєстрації права власності на таке майно за територіальною громадою міста Одеси.

Задля уникнення труднощів, які можуть виникнути під час виконання рішення суду про визнання спадщини відумерлою, суд доходить до висновку про наявність підстав для встановлення порядку виконання рішення, відповідно до якого після набрання цим рішенням законної сили, воно є підставою для державної реєстрації за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Тинкул Олеся Вікторівни про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - залишити без задоволення.

Зустрічну позовну заяву Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі - Тинкул Олесі Вікторівна про визнання спадщини відумерлою - задовольнити.

Визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до складу якої входить об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 20,8 кв.м.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання цим рішенням законної сили воно є підставою для реєстрації за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 20,8 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17 липня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.