Провадження №: 2-о/755/125/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Гончарука В.П.,

з секретарем Печуркіною Я.А,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Управління соціальної та ветеранської політики Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт виконання ОСОБА_1 робіт у зоні відчуження Чорнобильської АЕС у складі формувань Цивільної оборони 26 квітня 1986 року.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що встановлення факту виконання ОСОБА_1 робіт у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в складі формувань Цивільної оборони 26 квітня 1986 року, а саме у м. Прип`ять Київської області, необхідно для отримання нею статусу та відповідного посвідчення інваліда війни згідно з пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В судове засідання представник заявника в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового розгляду подав заяву, у якій просив заявлені вимоги задовольнити та проводити розгляд справи без його участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового розгляду подав заяву, у якій просив ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства та проводити розгляд справи без його участі

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 2, 7 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, міститься у ч. 2 ст. 293 ЦПК України, зокрема встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24 листопада 1976 року по 02 жовтня 1987 року перебувала у трудових відносинах з Медсанчастиною № 126 Мінздраву СРСР на посаді техніка-фізика, що підтверджується копією трудової книжки долученої до матеріалів справи.

Загальновідомим є той факт, що даний славнозвісний медичний заклад знаходиться в місті Прип`ять Київської області і першим приймав постраждалих від аварії на Чорнобильській АЕС, яка сталась у ніч на 26 квітня 1986 року.

Згідно довідки від 25 листопада 1986 року, отримана ОСОБА_1 з 26 по 27 квітня 1986 року доза опромінення становить 130 % від гранично дозволеної.

Також, згідно довідки Медсанчастини № 126 від 01 вересня 1992 року за № 1058, ОСОБА_1 була безпосередньо зайнята на роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 26 по 27 квітня 1986 року

Згідно довідки Медсанчастини № 126 від 27 лютого 1992 року № 169, ОСОБА_1 за відпрацьованих 10 годин з 26 по 27 квітня 1986 року нараховано підвищену заробітну плату в розмірі 38 крб. 44 коп.

Заявник має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджено відповідним посвідченням серія НОМЕР_1 від 12 вересня 2024 року.

Листом від 04.11.2024 № 37/16-12663 Управління соціальної та ветеранської політики Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило, що окрім факту настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в Законі № 3552-ХІІ зазначена умова, що така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони. Згідно наданих документів до заяви ОСОБА_1 , участь у ліквідації наслідків аварії внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянки у складі формувань цивільної оборони не підтверджується.

Листом № 2019/27.01/27/2024 від 02.12.2024 Департамент цивільного захисту та оборонної роботи Київської обласної державної адміністрації зазначило, що розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області з питань ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видані починаючи з 26 квітня 1986 року зберігалися під грифом «обмеження доступу», та враховуючи воєнний стан, введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, керуючись Порядком забезпечення евакуації, зберігання та знищення документів в умовах особливого періоду, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2019 року № 3194/5, розпорядження начальника цивільної оборони Київської області були знищені відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові від 30.05.2018 у справі № 761/16799/15-ц Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Як встановлено судом, встановлення факту виконання ОСОБА_1 робіт у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в складі формувань Цивільної оборони 26 квітня 1986 року, а саме у м. Прип`ять Київської області, необхідно для отримання нею статусу та відповідного посвідчення інваліда війни згідно з пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів і щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, належать до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06.06.1975 за № 90, та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 за № 1111, передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Згідно з вимогами нормативно-правових актів з Цивільної оборони, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976 за № 201-78 (далі - Положення), наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 за № 90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 за № 92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 за № 01, від 30.04.1986 за № 02, від 04.05.1986 за № 16, від 19.05.1986 за № 52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 7 Положення підготовка країни з цивільної оборони проводиться завчасно в мирний час з урахуванням розвитку зброї масового ураження та інших засобів нападу. Цивільна оборона СРСР організовується за територіальним принципом на всій території країни. Загальне керівництво цивільної оборони СРСР здійснює Рада Міністрів СРСР, а безпосереднє керівництво - Міністерством оборони СРСР. Керівництво цивільною обороною на об`єктах народного господарства здійснює керівник такого об`єкту, який виконує свої функції через штаби і служби цивільної оборони. Нормами пункту 12 Положення передбачено, що служби цивільної оборони створюються для виконання інженерно-технічних, медичних та інших спеціальних заходів цивільної оборони, підготовки сил та засобів, а також для забезпечення діяльності невоєнізованих формувань в ході проведення рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних робіт. Служби цивільної оборони поділялися на загальнорадянські, республіканські, крайові, обласні, районні, міські служби та служби об`єктів народного господарства. Такі служби створювалися з урахуванням рекомендацій керівника цивільної оборони СРСР.

Силами цивільної оборони СРСР, згідно з пунктом 13 Положення, були невоєнізовані формування цивільної оборони та військові частини, а також залучені у відповідності до плану цивільної оборони організації та установи міністерств, відомств і виконавчих комітетів Рад депутатів робітників. Комплектування невоєнізованих формувань цивільної оборони особовим складом, технікою та матеріально-технічними засобами здійснюється керівниками цивільної оборони і керівниками служб цивільної оборони за рахунок об`єктів народного господарства, на базі яких вони створені. Згідно з пунктом 16 Положення до невоєнізованих формувань цивільної оборони можуть в обов`язковому порядку зараховуватися громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років і жінки - від 16 до 55 років, за винятком військовозобов`язаних, які мають мобілізаційні приписи, інвалідів І та II груп, вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років, а жінок з середньою та вищою медичною освітою - до 2 років. Громадяни СРСР, зараховані до невоєнізованих формувань, зобов`язані приймати участь в рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних роботах і виконанні інших завдань цивільної оборони.

Таким чином, будь-яка особа з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи має право на встановлення статусу інваліда війни у разі, якщо вона приймала участь у ліквідації таких наслідків у складі штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони СРСР.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки отримання нею статусу та відповідного посвідчення інваліда війни згідно з пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт виконання ОСОБА_1 робіт у зоні відчуження Чорнобильської АЕС у складі формувань Цивільної оборони 26 квітня 1986 року, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявників і вважає, що заява ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Управління соціальної та ветеранської політики Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - підлягає повному задоволенню.

На підставі вищезазначеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. ст. 10, 76, 81, 89, 256, 258, 265, 273, 293, 294, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Управління соціальної та ветеранської політики Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт виконання ОСОБА_1 робіт у зоні відчуження Чорнобильської АЕС у складі формувань Цивільної оборони 26 квітня 1986 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 червня 2025 року.

Учасники справи:

Заявники:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 );

Заінтересовані особи:

Управління соціальної та ветеранської політики Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (, адреса місця знаходження: 65032, м. Київ, вул. Остафія Дашкевича, 7-А).

Суддя: