ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/8231/21 Номер провадження 22-ц/814/174/25Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Моісеєнко О.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко Олени Миколаївни

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2024 року, ухвалене суддею Тімошенко Н.В., повний текст рішення складений 25 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Індустріально-Немишлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про виключення з актового запису про народження дитини відомості про батька дитини, -

В С Т А Н О В И В:

08.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, в якому просив суд виключити з актового запису №807, складеного 15.05.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_1 , як про батька дитини. Стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на початку 2020 ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_2 у м. Харків. Приблизно з 22.04.2020 почали проживати разом за місцем проживання відповідача. За весь час сумісного проживання сторони мали лише 1-2 статевих акти, оскільки ОСОБА_1 часто перебував за межами України на заробітках. У серпні 2020 відповідач завагітніла. Оскільки, на той час ОСОБА_1 перебував за межами території України по роботі, відповідач повідомила, що ОСОБА_1 стане батьком в ході телефонної розмови. З жовтня 2020 перестали проживати разом. Сімейне життя не склалося і на сьогоднішній день не ведуть спільного господарства та не підтримують відносини. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у шлюбі, за заявою ОСОБА_1 , у відповідності до ст.126 СК України, він записаний батьком дитини та дав їй своє прізвище та по-батькові, так як відповідач повідомила, що саме позивач є батьком дитини. На даний час ОСОБА_1 позбавлений можливості бачити дитину, оскільки відповідач фактично позбавила його можливості виконувати свої батьківські права та обов`язки як батька. 06.08.2021 ОСОБА_2 подано заяву про видачу судового наказу до Фрунзенського районного суду м. Харкова. 10.08.2021 Фрунзенським районним судом м. Харкова у справі №645/5322/21 (провадження №2-н/645/1919/21) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини: доньки ОСОБА_3 у розмірі від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.08.2021, і до досягнення дитиною повноліття. 06.08.2021 ОСОБА_2 подано позовну заяву до Фрунзенського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів в порядку ч.2 ст. 91 СК України. Оскільки відповідач більшу частину часу перебувала в Україні на самоті, враховуючи малу кількість статевих стосунків (1-2 рази), має обґрунтовані сумніви стосовно біологічної спорідненості з донькою, однак вимушений сплачувати аліменти на її утримання, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.12.2021 відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання на 10.01.2022 на 13.00 год (т.1 а.с. 27-28).

10.01.2022 до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому вона звертає увагу суду на те, що дані про батька дитини ОСОБА_3 у свідоцтво про народження були внесені не з її слів, а за спільними заявами батьків. Позивач є мусульманином та наполіг, щоб його донька мала ім`я ОСОБА_4 . Вона не має сумнівів, що саме він є батьком, проте, якщо сумніви є у позивача, то вона не заперечує проти проведення судово-генетичної експертизи. Звертає увагу суду, що позивач не надав їй клопотання про призначення експертизи. Просила суд прийняти її згоду на призначення судово-біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК у даній справі та на проведення експертизи та відбір зразків Харківським НДЕКЦ МВС, поставити на вирішення експерта питання (перелік питань) (т.1 а.с. 42-44).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема визначено, що справи підсудні Фрунзенському районному суду м. Харкова підлягають розгляду Октябрським районним судом м. Полтави.

З 28.09.2022 дана цивільна справа перебувала у провадженні Октябрського районного суду м. Полтави (т.2 а.с. 2).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Індустріально-Немишлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про оспорювання батьківства відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що для підтвердження кровного споріднення між позивачем та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, яка не була проведена експертами через неявку позивача та відповідача з малолітньою дитиною. Відповідно до копії паспорту позивача для виїзду за кордон вбачається, що ОСОБА_1 виїхав за межі території України - 25.09.2020. Доводи позивача, що він не може бути батьком малолітньої дитини не заслуговують на увагу суду, оскільки дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 до спливу 9 місяців перебування позивача в Україні - 25.09.2020. Інші докази на підтвердження заявлених вимог суду надані не були. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Додатковим рішенням суду першої інстанції від 01.08.2024 заяву відповідача ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Індустріально-Немишлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про оспорювання батьківства, - задоволено. Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Індустріально-Немишлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про оспорювання батьківства. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. У задоволенні вимог заяви в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Моісеєнко О.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду має ознаки свавільності, оскільки не відповідає наявним доказам у матеріалах справи, судом не взято до уваги ухилення відповідача як від судового процесу, так і від надання біологічних зразків своїх та дитини Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України для виконання ухвали суду. Так, звертає увагу, що відповідно до листа №19/121/2-12653/20-аз-2024 від 10.05.2024 за підписом директора Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 15.08.2023, 22.08.2023 до Харківського НДЕКЦ МВС для відбору порівняльних зразків з`явився ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 не з`явилися. Крім того, відповідно до довідки від 15.08.2023 та довідки від 22.08.2023 за підписом першого заступника директора Харківського НДЕКЦ МВС Сергія Данеця підтверджується факт того, що позивач не ухилявся від надання свого біологічного матеріалу, 15.08.2023 та 22.08.2023 з 10-00 до 11-00 перебував у Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України на вимогу виконання ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 07.06.2023 за матеріалами цивільної справи №645/8231/21. Однак суд, всупереч наданим позивачем доказам щодо його явки до судового експерта для надання біологічного матеріалу, робить висновок, що через неявку саме позивача, а також відповідача не була проведена експертиза. Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення не було взято до уваги, що шлюб між позивачем та відповідачем не укладався. У момент реєстрації себе батьком дитини позивач не знав та не міг здогадуватись, що він не є батьком дитини, оскільки не знав, що у відповідача є ще інші стосунки з іншим чоловіком. Відповідач ухилилася від проходження судової молекулярно-генетичної експертизи. Відповідач ухилилася від участі в судових засіданнях при наявності направлень судових повісток як відповідачу, так і представнику відповідача; відповідач не надала жодного письмового пояснення у справі; відповідач у справі не довела належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Отже, позивач вжив усіх можливих дій щодо доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а саме заявив клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи та на усі виклики експерта з`явився, про що свідчать докази у матеріалах справи. Відповідач ухилилася від експертизи та через представника не надала жодного доказу на свою користь. Відповідачем не надано докази, зокрема, документи, на підставі яких вчинявся оспорюваний актовий запис, з даними про те, що позивач знав про відсутність у нього біологічного споріднення з дитиною на момент вчинення актового запису. При цьому, посилається на постанову Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №201/11183/16-ц. Суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги свідоме ухилення від експертизи відповідача та не взяв до уваги докази позивача того, що він сумлінно з`являвся на усі виклики експерта та на усі виклики суду, що є грубим порушенням процесу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 16.07.2025 не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 06.06.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси та поштовим зв`язком у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.3 а.с. 211-215), які були доставлені до електронних кабінетів та поштою. Згідно рекомендованого повідомлення судова повістка на ім`я позивача ОСОБА_1 повернулася до апеляційного суду без вручення з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06.12.2024 задоволено клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Мазур В.В. про проведення апеляційного розгляду справи у режимі відеоконференції. 16.07.2025 представник ОСОБА_2 адвокат Мазур В.В. на відеоконференцію до апеляційного суду не прибув. Згідно ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 08.05.2025 (про відновлення апеляційного провадження та призначення справи до апеляційного розгляду на 16.07.2025 о 10-40 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження дитини, серія НОМЕР_1 , від 15.05.2021, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 15).

Відомості про батька у актовому записі про народження дитини ОСОБА_3 , внесено у відповідності до ст. 126 СК України, за заявою ОСОБА_1

10.08.2021 Фрунзенським районним судом м. Харкова видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.08.2021, і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 16).

Для підтвердження кровного споріднення між позивачем та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, яка не була проведена експертами через неявку позивача та відповідача з малолітньою дитиною (т.2 а.с. 70, 82).

Відповідно до копії паспорту позивача для виїзду за кордон, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 виїхав за межі території України - 25.09.2020 (т.1 а.с. 12).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно статті 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам слід ураховувати, що відповідно до статті 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено.

Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (Калачова проти російської федерації №3451/05, § 34, від 07.05.2009).

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, №303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01.07.2003.

Таким чином, суд першої інстанції аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є виключення з актового запису №807, складеного 15.05.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_1 , як про батька дитини.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У частинах першій та третій статті 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей122,124,126і127цьогоКодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц зазначено, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_7 від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю.

Європейський суд з прав людини вказав, що питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (M. T. v. UKRAINE, №950/17, § 23 - 24, ЄСПЛ, від 19.03.2019).

Європейський суд з прав людини зауважив, що в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, №3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009).

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі №149/2562/18 (провадження №61-12881св19) вказано, що відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції і погоджуючись із його висновком про відмову в задоволенні позовних вимог, залишив поза увагою те, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації №3451/05, § 34, від 07.05.2009). Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на положення статті 109 ЦПК України, згідно з якою у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2023 у справі №180/568/19, зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Тому, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_2 ухилилася від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі, оскільки нез`явлення відповідача жодного разу разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про встановлення батьківства.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: ОСОБА_1 батько, ОСОБА_2 мати, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , зареєстроване та видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 15.05.2021 (т.1 а.с. 15).

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у шлюбі.

Як зазначає у позові ОСОБА_1 , оскільки він з відповідачем не перебували у шлюбі, за його заявою, у відповідності до ст. 126 СК України, він записаний батьком дитини та дав їй своє прізвище та по батькові, так як відповідач повідомила йому, що саме він є батьком дитини (т.1 а.с. 3).

Згідно ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Як вбачається з матеріалів справи, після закриття 11.01.2024 підготовчого провадження у справі, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.03.2024 витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) документи, на підставі яких 15.05.2021 внесено відомості до актового запису №807 про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 (т.2 а.с. 139).

Проте, ухвала суду від 05.03.2024 не була виконана, документи до суду не надано.

По справі вбачається, що позивачем визнається факт подачі ним заяви у відповідності до вимог ст. 126 СК України, згідно якої походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, на підставі якої позивач ОСОБА_1 записаний батьком дитини та дав їй своє прізвище та по батькові, при цьому, позивач вказує, що, як повідомила йому відповідач, що саме він є батьком дитини (т.1 а.с. 3).

З викладеного слідує, що на час подачі ОСОБА_1 спільної заяви із ОСОБА_2 про визначення походження дитини, народженої поза шлюбом, батьком якої був записаний саме ОСОБА_1 , то останній повинен був розуміти наслідки цієї дії, а саме те, що він не перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 та у порядку подачі спільної заяви із ОСОБА_2 він визнає факт свого батьківства відносно цієї дитини.

В іншому випадку, ОСОБА_1 міг заперечити своє батьківство, не подавати заяву згідно ст. 126 СК України, наполягати на проведенні генетичної експертизи тощо.

Якщо відносно дитини, народженої у шлюбі, батьківство визначається на підставі Свідоцтва про шлюб (ч.1 ст.122 СК України), то походження дитини від батька, який не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини, визначається на підставі його добровільної заяви (ч.1 ст. 126 СК України).

Факт подачі такої заяви ОСОБА_1 добровільно не заперечується ним, а його посилання на те, що відповідач повідомила йому, що саме він є батьком дитини, доводить той факт, що позивач не мав сумнівів щодо свого батьківства відносно дитини на час подачі заяви у порядку ст. 126 СК України для реєстрації народження дитини та визнавав своє батьківство.

Матеріали справи не містять даних, а позивач ОСОБА_1 не вказує, коли йому стало відомо, що він не є батьком дитини ОСОБА_3 та при яких обставинах це сталося.

Також, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що у позовній заяві від 08.12.2021 позивач ОСОБА_1 вказує, що «на даний час він позбавлений можливості бачити дитину, оскільки відповідач фактично позбавила його виконувати свої батьківські права та обов`язки як батька. Відповідач перешкоджає його з донькою спілкуванню та не дає виконувати йому обов`язки батька».

Тобто, викладене у позові підтверджує факт визнання ОСОБА_1 батьківства та його бажання бачити дитину і виконувати свої батьківські обов`язки відносно неї.

По справі вбачається, що судовим наказом Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.08.2021 і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 16).

ОСОБА_1 виїхав за межі території України 25.09.2020, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 для виїзду за кордон, серія НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 12).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи ОСОБА_1 про те, що він не може бути батьком малолітньої дитини не заслуговують на увагу суду, оскільки дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до спливу 9 місяців після виїзду 25.09.2020 позивача з України.

Щодо призначення та проведення у справі експертизи.

До позовної заяви від 08.12.2021 позивач ОСОБА_1 у додатках додав клопотання про призначення у справі молекулярно-генетичної експертизи (тільки для суду), на вирішення якої поставити питання, чи є він біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка вірогідність батьківства (т.1 а.с. 18-20).

02.05.2023 до Октябрського районного суду м. Полтави надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко О.М. про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити питання, чи є він біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка вірогідність батьківства (т.2 а.с. 35-36).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.06.2023 призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (м. Харків, вул. Ковтуна, 34) (т.2 а.с. 70).

05.09.2023 до Октябрського районного суду м. Полтави надійшло повідомлення від Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.08.2023 №СЕ-19/121-23/14518-БД про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що 15.08.2023, 22.08.2023 до відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС для відбору зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи з`явився ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 не з`явилися. Станом на 28.08.2023 зразки біологічного матеріалу вказаних осіб до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не надходили (т.2 а.с. 82).

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції вказав, що для підтвердження кровного споріднення між позивачем та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, яка не була проведена експертами через неявку позивача та відповідачки з малолітньою дитиною.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Моісеєнко О.М. посилається на те, що відповідно до листа №19/121/2-12653/20-аз-2024 від 10.05.2024 за підписом директора Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 15.08.2023, 22.08.2023 до Харківського НДЕКЦ МВС що "для відбору порівняльних зразків з`явився гр. ОСОБА_5 , а гр. ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 не з`явилися". Крім того, відповідно до довідки від 15.08.2023 та довідки від 22.08.2023 за підписом першого заступника директора Харківськоого НДЕКЦ МВС С.Данеця підтверджується факт того, що позивач не ухилявся від надання свого біологічного матеріала 15.08.2023 та 22.08.2023 з 10-00 до 11-00 перебував в Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України на вимогу виконання ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 07.06.2023 за матеріалами цивільної справи №645/8231/21 (т.3 а.с. 8 зворот).

Однак, суд першої інстанції, всупереч наданим позивачем доказам щодо його явки до судового експерта для надання біологічного матеріалу, дійшов висновку, що через неявку позивача, а також відповідача не була проведена експертиза.

В цій частині апеляційний суд зауважує, що дійсно згідно повідомлення Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.08.2023 №СЕ-19/121-23/14518-БД про неможливість проведення експертизи вказано, що 15.08.2023, 22.08.2023 до відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС для відбору зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи ОСОБА_1 з`явився, тому в цій частині висновок суду першої інстанції не відповідає дійсності.

Щодо неявки відповідача ОСОБА_2 та малолітньої дитини ОСОБА_3 до експертної установи для проведення призначеної судом експертизи та щодо наслідків ухилення відповідача від участі в експертизі у відповідності до вимог ст.109 ЦПК України, то в цій частині вбачається наступне.

На а.с. 72 т.2 міститься супровідний лист Октябрського районного суду м. Полтави (без вихідного № та дати) на адресу Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, у копіях - на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Проте, матеріали справи не містять даних про отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказаного листа.

27.07.2023 до Октябрського районного суду м. Полтави надійшло клопотання експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про направлення осіб для відбору експериментальних зразків 15.08.2023 з 10 до 11 год (резервна дана 22.08.2023 з 10 до 11 год). Для проведення відбору зразків при собі необхідно мати, зокрема, кошти на оплату експертних послуг у розмірі орієнтовно 11 000 грн. Рахунок на сплату експертних послуг надається бухгалтерією НДЕКЦ МВС. Оплата за надані послуги здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування замовником відповідної суми у будь який зручний для замовника спосіб (банківські установи, програмно-технічні комплекси самообслуговування, електронні платіжні системи) (т.2 а.с. 74).

16.08.2023 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Моісеєнко О.М. до суду першої інстанції на підтвердження сумлінного виконання ОСОБА_1 ухвали суду від 07.06.2023 про призначення експертизи надана довідка за підписом першого заступника директора Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 15.08.2023 (т.2 а.с. 80).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.10.2023 провадження у справі відновлено, справа призначена до судового розгляду на 23.11.2023 (т.2 а.с. 88).

23.11.2023 до суду першої інстанції надійшли додаткові пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко О.М., в яких остання посилається на те, що неможливість проведення експертизи пов`язана з неявкою відповідача до експерта. На підтвердження ухилення відповідача зазначила те, що у провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебувала справа №645/2338/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якій ОСОБА_1 зазначив адресу реєстрації відповідача, за якою їй надходили від суду повістки, які долучені до матеріалів вказаної справи. Відповідач залучила адвоката Мазура В.В. для захисту її прав, який знав про призначення у справі експертизи і це обговорювалося у справі №645/2338/23 під час судових засідань. Вказувала, що відповідач знала про призначення експертизи, але безпідставно ухилилася від участі в ній, тому є усі підстави для задоволення позову з урахуванням вимог ст. 109 ЦПК України (т.2 а.с. 94).

Доказів щодо обізнаності відповідача про призначення судом експертизи у справі №645/8231/21, стороною позивача не надано.

Проте, як встановила колегія суддів, матеріали даної цивільної справи не містять відомостей про те, що відповідач належним чином повідомлялася судом про призначення у справі експертизи, відсутні докази про отримання нею копії ухвали суду про призначення експертизи, також відсутні відомості про те, що експертна установа чи суд належним чином повідомляли відповідача про необхідність з`явитися до експертної установи у призначену дату 15.08.2023 та резервну дату 22.08.2023 для проведення експертизи, також відсутні дані про те, що позивачем ОСОБА_1 проведена оплата повністю чи частково (чи внесено передоплату) для проведення призначеної судом експертизи, як це пропонувалося у листі експертної установи від 12.07.2023. Не проведення оплати за проведення експертизи вказує про недостатньо відповідальне ставлення позивача до проведення експертизи.

З огляду на викладене, з урахуванням фактичних обставин справи в частині призначення та проведення експертизи, конкретної поведінки та дій кожної із сторін при проведенні призначеної судом експертизи, колегія суддів приходить до висновку про те, що у даному випадку при ухваленні судового рішення у справі відсутні підстави для застосування судом першої інстанції наслідків ухилення відповідача від участі експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України.

Також по справі вбачається, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко О.М. на рішення суду від 15.04.2014, ухвалою суду від 06.09.2023 справу призначено до апеляційного розгляду на 13.11.2024 (т.3 а.с. 34).

11.11.2024 до апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко О.М. про проведення молекулярно-генетичної експертизи у справі №645/8231/21 з посиланням на те, що висновок судово медичної (молекулярно генетичної експертизи) є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства (т.3 а.с. 43-44).

09.12.2024 до апеляційного суду надійшло уточнене клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко О.М. про проведення молекулярно-генетичної експертизи у справі №645/8231/21 з посиланням на те, що до участі у справі залучено представника ОСОБА_2 адвоката Мазур В.В. згідно ордеру на надання правничої допомоги від 15.10.2024, тому просила призначити експертизу у справі, проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, повідомити відповідача через її адвоката про призначення та проведення експертизи у справі (т.3 а.с. 74-75).

13.12.2024 до апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мазур В.В. про проведення молекулярно-генетичної експертизи у справі №645/8231/21 з посиланням на те, що у зв`язку з військовим станом в Україні, з метою збереження життя і здоров`я собі та дітям відповідач ОСОБА_2 разом з двома дітьми покинула своє місце постійного проживання в м. Харків та переїхала до м. Стрій Львівської області для тимчасового проживання. Станом на день подачі клопотання вона разом з дітьми з тих самих причин тимчасово виїхала за межі України і в якості біженки проживає в державі Австрія, не заперечує проти проведення судом вказаної експертизи і навіть про це першою перед судом заявляла відповідне клопотання (т.3 а.с. 94-95).

16.12.2024 до апеляційного суду повторно надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко О.М. про проведення молекулярно-генетичної експертизи у справі №645/8231/21, проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, або Полтавському науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, або КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласн ради, або Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, з урахуванням того, що станом на день подачі клопотання позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ЗСУ та у зв`язку із отриманням бойової травми знаходиться на лікуванні в м. Харків, що підтверджується медичною карткою стаціонарного хворого від 28.11.2024 (т.3 а.с. 96-101).

16.12.2024 до апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мазур В.В. про долучення до матеріалів справи копій документів, що підтверджують виїзд за межі території України та перебування в Республіці Австрії Михайлець Н.А. з двома малолітніми дітьми (т.3 а.с.103-117).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16.12.2024 призначено у справі молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (т.3 а.с.123-128).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.01.2024 відновлено апеляційне провадження у справі з метою вирішення організаційних питань, пов`язаних з відібранням біологічних зразків іншою експертною установою з метою проведення експертизи, призначеної у справі ухвалою суду від 16.12.2024, призначено розгляд на 15.01.2025 (т.3 а.с. 133).

13.01.2025 до апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко О.М. про долучення до матеріалів справи доказ щодо стану здоров`я військового ОСОБА_1 та врахувати це під час вирішення організаційних питань, пов`язаних з відібранням біологічних зразків іншою експертною установою (т.3 а.с. 143-145).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.01.2025 доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України (79040, м. Львів, вулиця Конюшинна, 24) здійснити відбирання біологічних матеріалів від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Зобов`язано експертів Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України: здійснити належне документальне оформлення та відповідну підготовку відібраних зразків від дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для передачі та проведення судової молекулярно-генетичної експертизи; направити представника до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (61036, м. Харків, вулиця Ковтуна, 34) з відповідним дорученням для передачі уповноваженому експерту Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, з належним оформленням видачі, біологічний матеріал: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. З метою збирання матеріалів для проведення експертизи, зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`явитися самостійно та забезпечити явку малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України (79040, м. Львів, вулиця Конюшинна, 24) за відповідним запрошенням Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, для відбору об`єктів біологічного походження. Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначений експертами день та час, з`явитись до вказаної експертної установи Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України з документами, що посвідчують особу, для надання біологічного матеріалу, з метою подальшого експертного дослідження. Роз`яснено сторонам наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені статтею 109 ЦПК України, а саме, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (т.3 а.с. 152-158).

18.02.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 11.02.2025 за №СЕ-19/121-25/3284-БД про надання зразків біологічного матеріалу гр. ОСОБА_1 20.03.2025 з 10 до 11 год (резервна дата 26.03.2025 з 10 до 11 год). Надання до 19.03.2024 біологічного матеріалу малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібраних в установленому порядку. Попередня (орієнтовна) вартість, станом на 12.02.2025, проведення експертизи складає 16 000 грн. Кінцева вартість проведення експертизи буде визначена у рахунку, який буде сформований на час надання зразків та буде залежати від вартості витратних матеріалів на момент дослідження. Рахунок на сплату експертних послуг надається бухгалтерією Харківського НДЕКЦ МВС. Оплата за надані послуги здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування замовником відповідної суми у будь який зручний для замовника спосіб (банківські установи, програмно-технічні комплекси самообслуговування, електронні платіжні системи).

Вказане клопотання було доставлено до електронних кабінетів адвокатів Моїсеєнко О.М. та Мазур В.В. до відома (т.3 а.с. 178 зворот).

Листом Полтавського апеляційного суду від 19.02.2025 за №/645/8231/21/3988/2025 позивач ОСОБА_1 , адвокат Моісеєнко О.М., відповідач ОСОБА_2 , адвокат Мазур В.В. повідомлені на електронні пошти про надходження клопотання та його зміст для виконання сторонами (т.3 а.с. 180).

07.03.2025 до апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Мазур В.В. від 07.03.2025 за вих. №404/01/25, в якому повідомляється, що ОСОБА_2 за підтримки благодійних організацій 27.06.2024 разом з двома малолітніми дітьми виїхала з території України до Республіки Австрія, де перебуває на даний час. Відповідач ніколи не відмовлялася і не заперечує проти проведення судової експертизи з метою підтвердження батьківства дитини ОСОБА_3 , була першим ініціатором проведення такої експертизи, подавши відповідне клопотання у суді першої інстанції. На даний час виконати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15.01.2025 є надто обтяжливим як фізично, так і матеріально, переміщення відповідача з дітьми викликає стреси, захворювання як відповідача, так і дітей. 05.03.2025 відповідач повідомила свого адвоката, що не може прибути на територію України через те, що вона і її дитина захворіли, проходять амбулаторне лікування, за допомогою додатку Вайбер направила довідку про хворобу дитини (т.3 а.с. 181,185,186).

11.03.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов лист Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на виконання ухвали суду від 15.01.2025, про неприбуття 07.03.2025 ОСОБА_2 дитиною ОСОБА_3 для відібрання зразків букального епітелію (т.3 а.с. 188).

Листом Полтавського апеляційного суду від 18.03.2025 за №/645/8231/21/6690/2025 позивач ОСОБА_1 , адвокат Моісеєнко О.М., відповідач ОСОБА_2 , адвокат Мазур В.В., Харківський НДЕКЦ МВС України повідомлені на електронні пошти про неявку ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Полтавський апеляційний суд просив учасників справи повідомити наступну погоджену дату для відбору зразків у строк до 24.03.2025 (т.3 а.с. 191-192).

20.03.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Моісеєнко О.М. про те, що на виконання ухвали Полтавського апеляційного суду від 16.12.2024 та відповідно до довідки Харківського НДЕКЦ МВС України від 20.03.2025, ОСОБА_1 20.03.2025 з 09-45 год до 11-00 перебував в Харківському НДЕКЦ МВС України (т.3 а.с. 193, 195).

26.03.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Моісеєнко О.М. про те, що на виконання ухвали Полтавського апеляційного суду від 16.12.2024 та відповідно до довідки Харківського НДЕКЦ МВС України від 26.03.2025, ОСОБА_1 26.03.2025 з 09-55 год до 11-00 перебував в Харківському НДЕКЦ МВС України (т.3 а.с. 198, 200).

01.05.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшло повідомлення Харківського НДЕКЦ МВС від 31.03.2025 за вих. №СЕ-19/121-25/3284-БД про неможливість проведення експертизи, в якому повідомляється, що 10.03.2025 до Харківського НДЕКЦ МВС з Львівського НДЕКЦ МВС надійшов лист про неприбуття до Львівського НДЕКЦ МВС 07.03.2025 ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 для відібрання у дитини зразків букального епітелію. 20.03.2025 та 26.03.2025 до Харківського НДЕКЦ МВС для відбору зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи з`явився ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 204-205).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.05.2025 відновлено провадження у справі, справа призначена до апеляційного розгляду на 16.07.2025.

З викладеного вбачається, що як позивачем ОСОБА_1 , так і відповідачем ОСОБА_2 заявлялися клопотання про проведення у справі молекулярно-генетичної експертизи на предмет встановлення батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 . Судами першої та апеляційної інстанції були вжиті усі процесуальні заходи для проведення вказаної експертизи, проте, вона так і не була проведена. По справі вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 27.06.2024 перебуває за межами України, що підтверджується копія закордонних паспортів її та її дітей (т.3 а.с. 106-117). З поважних причин у зв`язку з хворобою дитини ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою лікаря загальної практики Т.Раутер м. Лейбніц (т.3 а.с. 185,186), ОСОБА_2 не прибула 07.03.2025 до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС для відбору зразків для подальшого проведення експертизи Харківським НДЕКЦ МВС. Сторонами справи не були погоджені та не були повідомлені як апеляційному суду, так і експертним установам наступні дати відбору зразків, як про це просили експертні установи. Позивачем ОСОБА_1 не була внесена передоплата за проведення експертизи, хоча Харківський НДЕКЦ МВС двічі у свої листах від 27.07.2023 та від 18.02.2025 роз`яснював порядок здійснення оплати за проведення експертизи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у діях відповідача ОСОБА_2 відсутні ознаки ухилення від участі в експертизі, оскільки на даний час вона разом з двома малолітніми дітьми вимушено у зв`язкуз військовою агресією проти України перебуває за межами України, вказані обставини та хвороба дитини були перешкодою для своєчасного прибуття її та дитини для проведення експертизи, ризики непогодження сторонами справи іншої дати відбору зразків та у зв`язку з цим не проведення призначеної судом експертизи покладаються на обидві сторони спору.

Таким чином, виходячи з наданих сторонами доказів, які містяться у матеріалах справи, також беручи до уваги те, що предметом апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у позові.

Як зазначалося вище, народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.05.2021 зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків) на підставі спільних заяв матері ОСОБА_2 та батька ОСОБА_1 , факт подачі цієї заяви ОСОБА_1 не заперечується.

Судовим наказом Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.08.2021, і до досягнення дитиною повноліття.

08.12.2021 ОСОБА_1 пред`явив до Фрунзенського районного суду м. Харкова позов до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства (справа №645/8231/21).

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.11.2023 у справі 645/2338/23 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. З мотивувальної частини цього рішення вбачається, що ОСОБА_1 від іншого шлюбу має сина 2023 року народження. Також ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів перед ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_3 за період серпня 2021 по березень 2023 у загальній сумі 31 729,62 грн, що підтверджується відповідною довідкою державного виконавця, копія якої надана стороною відповідача в обґрунтування заперечень проти позову.

Таким чином вбачається, що ОСОБА_1 , маючи з серпня 2021 заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , став заперечувати своє батьківство відносно доньки, до пред`явлення цього позову у грудні 2021 батьківство ним не оспорювалося.

Як правильно встановив суд першої інстанції, позивачем ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достовірних доказів на спростування свого батьківства відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 ухилялася від проведення експертизи у суді першої інстанції, а ОСОБА_1 сумлінно з`являвся до експертної установи, до ці доводи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2022 у справі №473/1343/18 зазначено, що стаття 109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо. Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи.

Як зазначалося вище, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 повідомлялася експертною установою про проведення експертизи, так як клопотання про відібрання біологічних зразків було адресоване лише суду першої інстанції, а отже доводи апеляційної скарги про ухилення відповідача від проведення експертизи не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 ухилялася від участі в судових засіданнях при наявності направлень судових повісток як відповідачу, так і представнику відповідача, то ці доводи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Октябрським районним судом м. Полтави за місцем реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , направлялися судові повістки про виклик до суду.

Конверти з поштовими відправленнями, направлені на ім`я ОСОБА_2 за адресою місця її реєстрації, повернуті до суду першої інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог ч. 8 ст.128 ЦПК України є належним врученням судової повістки (т.2 а.с. 13-14, 20-21, 125-126, 135-136).

При цьому, апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає наступне.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який триває і на даний час.

Бойові дії супроводжуються порушенням прав та свобод дитини, серед яких право на життя, на безпеку в умовах бойових дій та війни, на освіту, на здоров`я та розвиток особистості, право бути із сім`єю, а також право на турботу і захист з боку держави.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 у зв`язку з воєнним станом в Україні разом з малолітніми дітьми залишила своє місце проживання у м. Харкові та тимчасово переїхала у м. Стрий Львівської області та набула статусу внутрішньо переміщеної особи, а 27.06.2024 виїхала з дітьми до Республіки Австрія, де перебуває до цього часу.

Апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає, що у матеріалах справи наявний ордер адвоката Мазура В.В. на представництво інтересів ОСОБА_2 в Октябрському районному суді м. Полтави (т.2 а.с. 24).

Представником ОСОБА_2 адвокатом Мазуром В.В. до Октябрського районного суду м. Полтави 28.03.2023, 07.06.2023 направлялися клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції та ознайомлення з матеріалами справи (т.2 а.с. 23, 28, 64, 66).

При цьому, судом першої інстанції вказані клопотання не були вирішені.

Також, апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає, що представник ОСОБА_2 адвокат Мазур В.В. був присутнім у судовому засіданні в режимі відеоконференції 28.03.2023, що підтверджується протоколом судового засідання (т.2 а.с.26-27).

Таким чином, не знайшло свого підтвердження ухилення відповідача ОСОБА_2 від участі у судових засіданнях.

Доводи апеляційної скарги щодо неявки відповідача та її представника у судові засідання не є підставою для скасування рішення, оскільки законодавством передбачено розгляд справи за відсутності учасника процесу.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд у складі колегії суддів у цій справі дійшов переконання, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, суд першої інстанції під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у рішенні суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки такі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моісеєнко Олени Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 липня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов