ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1390/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2457/25 Категорія: 304070000 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Сіренко Ю. В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.05.2025 (повний текст складено 02.05.2025, суддя в суді першої інстанції Кондрацька Н. М.) у цивільній справі за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и в :

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду у березні 2025 року з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та внески у розмірі 34392,81 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 15668,95 грн та 3% річних за ст. 625 ЦК України у розмірі 3977,54 грн, а всього 54039,30 грн, мотивуючи про невиконання споживачем своїх зобов`язань по оплаті отриманих від позивача комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.05.2025 позовні вимоги задоволено у повному обсязі з посиланням на обґрунтованість доводів позивача про невиконання споживачем своїх зобов`язань по оплаті отриманих послуг.

На вказане рішення відповідачем 20.06.2025 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вказано на те, що позивач пропустив строк позовної давності щодо боргу, який нараховує з 01.01.2013. У квитанціях, наданих відповідачем, про оплату послуг вказано, що платежі проводяться за послуги, отримані з 01.03.2022. Позивач зараховував проведені відповідачем платежі за інші періоди часу, ніж вказував відповідач, сплачуючи на користь позивача кошти. Суд не врахував, що відповідач сплачував за послуги в меншій сумі, ніж виставляв у рахунках позивач. Позивач неправомірно з липня 2020 року по вересень 2021 року нараховував плату за постачання гарячої води, виходячи з середнього розрахунку на трьох осіб, ігноруючи показники лічильника. Ті платежі, які відповідач проводила у більшому розмірі, ніж вказував позивач, включають у себе сплату за послуги з гарячого водопостачання згідно показників лічильника.

Лист-розрахунок з січня 2013 року по липень 2024 року не є первинним бухгалтерським документом та належним чином не засвідчений.

У розрахунок станом на січень 2013 року позивач включив борг, що виник до цієї дати у сумі 3220,20 грн, невідомо як розрахований.

Суд першої інстанції не врахував відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, який з 01.01.2013 укладено не було.

На своє звернення, подане 18.09.2022, про перерахунок послуг за постачання гарячої води відповідач отримати дані для проведення перерахунку не змогла. При цьому позивач мотивував нарахування боргу за гаряче водопостачання за середніми нормами споживання спливом термінів повірки лічильників, що не мало місця, так як лічильник пройшов повірку, про що позивача було повідомлено у жовтні 2021 року.

Інфляційні втрати та 3% річних позивач розрахував на підставі недійсної суми заборгованості за гаряче водопостачання, з підстав неврахування показників лічильника.

Позивач зловживав своїм правом на подачу позову, достовірно знаючи про сплив строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» просив апеляційну скаргу відповідача відхилити як безпідставну, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Також від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання, яке по суті відповідає вимогам цивільно-процесуального закону України відповіддю на відзив, тому колегія суддів його так і розглядає, в якому вона наполягала на доводах своєї апеляційної скарги та просила суд взяти до уваги докази у вигляді платіжних квитанцій, долучених нею до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості в розмірі 54 039,30 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №374 від 30.11.2012 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 № 2444), забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено відомостями з департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 30.05.2025.

За вказаною адресою відповідач отримує послуги з теплопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий О/Р НОМЕР_1 , але не сплачує щомісячну оплату за централізоване опалення, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Так згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ заборгованість по ОР № 30322102 за адресою АДРЕСА_1 , по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з січня 2013 року станом на 01.07.2024 становить 34392,81 грн.

Спір про стягнення зазначеної заборгованості є предметом розгляду у даній справі. Правовідносини сторін, що виникли на підставі викладених вище фактичних обставин, регламентуються такими правовим нормами.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.

За змістом ст.ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.

Згідно частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.п.18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами справи відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виникли правовідносини, які полягають, зокрема, у наявності в споживача зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги. При цьому, відсутність відповідного договору на їх надання не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані житлово-комунальні послуги, враховуючи норми п.1 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВС від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц.

Відповідач не надала суду доказів відмови від отримання послуг з опалення та гарячого водопостачання від позивача, наявність звернень із відповідними претензіями до підприємства щодо кількості та якості наданих послуг. Квартира, в якій послуги надавалися позивачем, не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку, що також скаржником під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 (у першій редакції, яка була чинною з 10.12.2017, зокрема, й на час спірних правовідносин), комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання включаються до плати виконавцю відповідної комунальної послуги і в рахунку відображаються окремо.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №1021 від 17.09.2019 встановлені розміри внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно».

Положеннями, які закріплені в ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VІІІ), зокрема, статтями 7, 8 визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Крім того, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які були чинними на час спірних правовідносин, але з 01.05.2022 втратили чинність, враховуючи постанову КМУ від 02.02.2022 №85).

Встановлено, що в квартирі відповідача встановлено прилад обліку гарячої води (лічильник).

У зв`язку з тим, що відповідач не передавала його показники (що в апеляційній скарзі не заперечується), нарахування за надані послуги здійснювались по нормах споживання, що відповідає приписам п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 до 01.05.2022 та п. 31, враховуючи постанову КМУ від 02.02.2022 №85 з 01.05.2022, за змістом яких плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком.

У даному випадку відповідний перерахунок мав місце за зверненням споживача у вересні 2023 року на суму 9835,43, що відображено у розрахунку, який додано до позовної заяви.

З цих підстав апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що позивач не здійснював перерахунок суми заборгованості з гарячого водопостачання за зверненням споживача.

Також аргументи скаржника про те, що позивач мотивував нарахування боргу за гаряче водопостачання за середніми нормами споживання спливом термінів повірки лічильників свого підтвердження не знайшли, оскільки відповідні нарахування були обумовлені відсутністю відомостей від споживача про показання приладів обліку.

Відтак визначення позивачем суми заборгованості у справі та нарахування на неї інфляційних втрат та 3% річних за приписами ст. 625 ЦК України відбулося з належним урахуванням обставин щодо затримки передання відповідачем показників лічильника, що спростовує аргументи скаржника про протилежне.

Враховуючи викладене вище нормативно-правове регулювання, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд вважає, що в даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано вказав про необхідність стягнення з відповідача заборгованість за надані послуги, а також нараховані на неї на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати відповідно до допущеного прострочення грошових платежів, так як на відповідача покладено обов`язок по оплаті наданих комунальних послуг у квартирі, де вона проживає, який вона належним чином не виконав.

При цьому мають бути відхилені посилання скаржника у справі на те, що позивач пропустив строк позовної давності щодо боргу, який нараховує з 01.01.2013.

Так відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частина 1 статті 264 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з розрахунку заборгованості за О/Р 30322102 до стягнення з відповідачів підлягає борг, який станом на 01.07.2024 складає 34392,81 грн.

З указаного розрахунку також вбачається, що протягом всього строку виникнення заборгованості відповідач періодично вчиняла дії, що свідчать про визнання заборгованості, а саме здійснювалась оплата за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з певною періодичністю та з урахуванням сум субсидії для покриття витрат на комунальні послуги.

Слід також зазначити, що свого розрахунку заборгованості на спростування того, який наданий позивачем, відповідачем надано не було, як і не доведено, що оплата відповідачем загальної заборгованості була у більшому розмірі, ніж зарахована позивачем здійснена в рахунок погашення заборгованості чи сплачена як аванс за послуги позивача за наступний місяць.

Отже суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що своїми діями споживач перервав строк позовної давності.

Також відповідно до доданої до матеріалів справи копії ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2023 у справі № 711/5266/22 скасовано судовий наказ від 02.11.2022, виданий за заявою ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 33510,04 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 15668,95 грн. та 3 % річних у розмірі 3977,54 грн., а всього 53156,53 грн. У вказаній ухвалі судом роз`яснено заявнику (стягувачу), що він має право звернутися до суду із тими самими вимогами у порядку спрощеного позовного провадження.

Тож позивач, скориставшись своїм правом, звернувся до суду із даною позовною заявою.

Посилання скаржника на те, що у квитанціях, наданих відповідачем, про оплату послуг вказано, що платежі проводяться за послуги, отримані з 01.03.2022, апеляційний суд відхиляє, оскільки сплата коштів за наявною заборгованістю без висловлених та чітко зафіксованих заперечень щодо підстав та порядку її нарахування не може підтверджувати, що боржник виконує зобов`язання лише щодо певної частини вимог, одночасно відхиляючи чи ставлячи під сумнів іншу частину.

Міркування скаржника про те, що позивач зараховував проведені відповідачем платежі за інші періоди часу, ніж вказував відповідач, а також стосовно того, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач сплачував за послуги в меншій сумі, ніж виставляв у рахунках позивач, апеляційний суд оцінює критично, оскільки у аспекті встановлення факту переривання строків позовної давності будь-яке часткове виконання зобов`язання з боку боржника без відповідних застережень слід трактувати як таке, що перериває перебіг строку позовної давності.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги стосовно того, що лист-розрахунок з січня 2013 року по липень 2024 року не є первинним бухгалтерським документом та належним чином не засвідчений, адже вказаний письмовий доказ належним чином підтверджує суму заборгованості, наявну у споживача (відповідача) та доказів, які б свідчили про необ`єктивність його даних суду надано не було.

Аргументи відповідача про те, що у розрахунок станом на січень 2013 року позивач включив борг, що виник до цієї дати у сумі 3220,20 грн, невідомо як розрахований, слід відхилити, адже розрахунок фіксує наявну заборгованість станом на початок його складання та відповідач доказів повного розрахунку з позивачем за надані послуги до січня 2013 року суду не надав.

Апеляційний суд не може погодитися з аргументами скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, який з 01.01.2013 укладено не було, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 2 ст. 7 «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц.

Слід відхилити аргументи скаржника і про те, що позивач зловживав своїм правом на подачу позову, достовірно знаючи про сплив строків позовної давності, оскільки вказана обставина не є перешкодою для захисту прав особи у судовому порядку, які гарантуються ст. 55 Конституції України.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.05.2025 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.05.2025 у даній справі залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 16.07.2025.

Суддя-доповідач

Судді