Провадження № 2/554/1612/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Дериконь Д.С.,

представник відповідача адвокат Добринь Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення грошових коштів, в якому просить визнати недійсним договір № APPL 68497 про надання фінансового лізингу від 27 серпня 2019 року, укладений між ним та відповідачем ТОВ «Автокредит плюс»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені у відповідності до вимог договору № APPL 68497 від 27.08.2019 року в сумі 293 200 грн., та судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 27.08.2019 року між нею та ТОВ «Автокредит плюс» був укладений договір № APPL 68497, згідно якого їй, як лізингоодержувачу, був переданий автомобіль PEUGEOT BOXER, двигун 2198 куб.см., д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 . Згідно умов вказаного договору ОСОБА_1 сплатила авансовий внесок та обов`язкові щомісячні платежі на загальну суму 293 200 грн.

27.08.2019 року згідно з додатком №1 до даного договору їй було передано зазначений автомобіль. На виконання умов Договору на рахунок відповідача нею у період з 28.08.2019 року по 08.07.2021 року було сплачено 293 200 грн., в тому числі і 111 000 грн. авансового платежу.

У квітні 2021 року під час руху вказаного автомобіля відбулось заклинювання двигуна, внаслідок цього транспортний засіб поміщений на станцію технічного обслуговування за адресою: м.Полтава, вул.Ветеринарна,17а, де він перебуває до цього часу. Під час огляду автомобіля майстрами, котрі мають спеціальні знання, було виявлено, що заклинювання двигуна сталось внаслідок несправності турбіни, а несправність турбіни двигуна не пов`язана з експлуатацією транспортного засобу в період з моменту укладення фінансового лізингу. Вважає, що їй був наданий в експлуатацію автомобіль із несправним агрегатом.

ТОВ «Автокредит плюс» надали їй товар неналежної якості, внаслідок чого автомобіль непридатний до подальшої експлуатації та потребує значних фінансових витрат для ремонту. Згідно рахунку №124П від 05.07.2021 року, виданого ФОП ОСОБА_2 , вартість ремонту автомобіля складає 86 300 грн. Заклинювання двигуна сталось з причин, які не пов`язані з його експлуатацією після укладення договору фінансового лізингу, а також трапились не з її вини.

Даний договір, в порушення вимог ст.220 ЦК України, не посвідчений нотаріально, що є підставою для визнання цього договору нікчемним з відповідним настанням наслідків, передбачених ст.216 ЦК України. Також даний договір підлягає визнанню недійним, оскільки вчинений ТОВ «Автокредит плюс» без відповідного дозволу ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, зокрема надання послуг фінансового лізингу. Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (п.п.1,2,4,6,7 ч.3 ст.18) щодо несправедливих умов спірного договору, які містяться в п.п.3.2, 3.12, 4.18, 6.2.1, 6.2.2, 6.3.3, 9.9, 9.4, 10.3, 14.1.3, 14.1.4, 14.1.6 договору, зокрема в частині відсутності достатньої інформації про предмет договору (не визначено предмет лізингу, його вартості та інших характеристик), порядку розрахунків (включення до лізингових платежів комісії за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу), обмеження прав лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обов`язків, передбачених законом, звуження обов`язків лізингодавця, виключення відповідальності лізингодавця за невиконання чи неналежне виконання обов`язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості. Зазначає, що спірний договір укладений без письмової згоди сторін на використання при вчиненні даного правочину факсимільного відтворення підпису особи, уповноваженої лізингодавцем підписувати такі документи, та відтворення відбитка печатки лізингодавця технічним печатним пристроєм та не містить зразків відповідного аналога власноручного підпису лізингодавця.

Ухвалою суду (суддя Сініцин Е.М.) від 01.12.2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 25.07.2022 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу даної справи, у зв`язку з закінченням повноважень судді Сініцина Е.М. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2022 року визначено головуючого суддю Блажко І.О.

Ухвалою суду (суддя Блажко І.О.) від 26.07.2022 року прийнято до провадження зазначену цивільну справу.

07.09.2022 року представник відповідача надіслав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що питання обов`язковості нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу транспортного засобу є розмитим. Вважає, що достатнім є укладення такого договору у простій письмовій формі, що і було зроблено сторонами. ТОВ «Автокредит плюс» стверджує, що до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватись тільки норми § 1 Глави 58 ЦК України, а не інших параграфів цієї глави. З урахуванням того, що ст.799 ЦК України розташована у § 5 Глави 58 ЦК України, вона не може бути застосована до інших видів найму, в тому числі й до договору лізингу. Крім того, звертає увагу на те, що 13.06.2021 року набув чинності новий Закон про фінансовий лізинг №1201-ІХ, прийнятий Верховною радою України 04.02.2021 року, в якому відсутній обов`язок посвідчувати договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи, такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню лише на вимогу однієї із сторін.

Позивач зазначає, що під час експлуатації автомобіль отримав механічні ушкодження. А саме: заклинювання двигуна, вихід з ладу турбіни, вартість ремонтних робіт становить 86 300 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про фінансовий лізинг» саме ОСОБА_1 несе відповідальність за пошкодження наданого їй автомобіля у лізинг. Жодних належних та допустимих доказів передачі наданого їй автомобіля у несправному стані позивач не наводить.

З моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин ОСОБА_1 користувалася предметом лізингу, який належить на праві власності ТОВ «Автокредит плюс».

Як вбачається з довідки щодо розрахунку собівартості послуг з користування автомобілем VFЗYCSMFC12690288 за період з 01.09.2019 року по 30.08.2022 року за користування автомобілем ОСОБА_1 мала сплатити на користь ТОВ «Автокредит плюс» 166 048,40 грн. Загальна сума грошових коштів за користування автомобілем вираховується шляхом складання щомісячних платежів за користування, які зазначені в розділі «Плата за користування предметом лізингу». Отже, враховуючи те, що лізинговий платіж включає в себе плату за користування предметом лізингу, тому суд, у разі застосування реституції, має стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за нікчемним договором, але за виключенням 166 048,40 грн., які є платою за користування наймача майном (а.с.93-95).

Ухвалою суду від 03.11.2022 року вирішено перейти від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження та призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Від експерта надійшло повідомлення про неможливість проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 10.02.2023 року поновлено провадження у цивільній справі.

Ухвалою суду від 23.03.2023 року клопотання представника відповідача задоволено, призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу.

03.04.2025 року до суду надійшов Висновок експерта №2368.

Відповідно до Розпорядження керівника апарата суду від 04.04.2025 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025 року визначено головуючим суддю Чуванову А.М.

Ухвалою суду від 08.04.2025 року прийнято до провадження цивільну справу, поновлено провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Ухвалою суду від 28.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила вимоги задовольнити повністю. Зазначила, що автомобіль потрібен був для різних цілей, зокрема для підприємницької діяльності. Вона не зареєстрована як ФОП, користувалась автомобілем в особистих цілях, тоді як її чоловік є приватним підприємцем.

Представник позивача адвокат Дериконь Д.С. в судовому засіданні позов підтримав, просив вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що по експертизі не встановлено механічних пошкоджень турбіни. Договір фінансового лізингу був укладений на 3 роки; ТОВ «Автокредит плюс» не вимагали сплати щомісячних платежів і не витребували майно. Автомобіль на даний час знаходиться на стоянці. Вина відповідача полягає в тому, що в неналежному стані було передано автомобіль позивачу та в неналежній формі укладено договір. Для повернення автомобіля відповідач має звертатися з позовом. Вказав на те, що з відповідача необхідно стягнути 293 200 грн., що становить ціну позову.

Представник відповідача адвокат Добринь Я.О. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог. Зазначив, що є позиція Верховного Суду, що при укладенні договору треба враховувати природу договору. Якщо автомобіль потрібен для підприємницької діяльності, то не потрібно складання договору в нотаріальній формі. Даний автомобіль очевидно був придбаний для ведення господарської діяльності, тому договір не мав бути посвідчений нотаріально. При укладанні договору ніхто не вводив споживача в оману. Відповідно до ст.216 ЦК України не підлягають поверненню збитки, а також витрати за користування автомобілем. З приводу вказаної позивачем суми 293 200 грн. не заперечує.

Заслухавши позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 27.08.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит плюс» був укладений договір № APPL68497, згідно якого їй, як лізингоодержувачу, був переданий автомобіль PEUGEOT BOXER, двигун 2198 куб.см., д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 (а.с.9).

27.08.2019 року згідно з додатком №1 до даного договору ОСОБА_1 було передано зазначений автомобіль.

На виконання умов Договору на рахунок відповідача ОСОБА_1 у період з 28.08.2019 року по 08.07.2021 року було сплачено 293 200 грн., в тому числі і 111 000 грн. авансового платежу (а.с.28-32).

Спірні правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України.

За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом України у постановах від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 6-428цс17.

Отже, оспорюваний договір фінансового лізингу № APPL 68497 від 27.08.2019 року нотаріально не посвідчувався, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу, мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі описаних правовідносин - ОСОБА_1 користувалася предметом лізингу, який належить на праві власності ТОВ «Автокредит Плюс».

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з п.п. 7, 10 Постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Оскільки позовна вимога позивача про стягнення з відповідача коштів, сплачених нею за договором фінансового лізингу, є наслідком недійсності нікчемного правочину, вона підлягає задоволенню з огляду на вимоги ст. 216 ЦК України.

Таким чином, кошти в сумі 293 200 грн., сплачені ОСОБА_1 . Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», підлягають поверненню.

Частиною 5 ст.216 ЦК передбачено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, тобто навіть тоді, коли такі вимоги не містяться в позові.

Подібний підхід до застосування положень статті 216 ЦК України було підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2024 року у справі № 918/1043/21 (провадження № 12-35гс23), яка, зокрема, вказала, якщо законом не встановлені особливі умови застосування правових наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, позивач, який заявляє вимогу про повернення йому в натурі переданого за недійсним правочином або відшкодування вартості переданого, заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію. У цьому випадку відповідач є стягувачем у частині рішення про повернення йому переданого ним за недійсним правочином майна або відшкодування вартості.

Подібних висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 520/7627/17 (провадження № 61-591св22).

Тому суд, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 за недійсним правочином передано автомобіль марки PEUGEOT BOXER, двигун 2198 куб.см., д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , вважає за потрібне застосувати до виниклих між сторонами правовідносин двосторонню реституцію, шляхом повернення позивача і відповідача у попередній стан до укладення 27.08.2019 року договору фінансового лізингу.

Таким чином, ОСОБА_1 слід зобов`язати повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» автомобіль марки PEUGEOT BOXER, двигун 2198 куб.см., д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору № APPL 68497 про надання фінансового лізингу від 27 серпня 2019 року, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Оскільки недійсність оспорюваного правочину встановлена законом, тобто цей правочин є нікчемним, тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Посилання позивача на несправедливі умови спірного договору, відсутність ліцензії для надання фінансових послуг є необґрунтованими та таким, що не заслуговують на увагу, оскільки договір укладено з порушенням інших вимог законодавства, виникли інші наслідки, ніж визнання договору недійсним.

Тому в задоволенні вимог позивача в частині визнання договору недійсним слід відмовити.

Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача всієї суми коштів, сплаченої ОСОБА_1 , оскільки до неї входить сплата за користування майном в розмірі 166 048,40 грн. є безпідставними, зважаючи на наступне.

Як було встановлено, укладений договір лізингу є нікчемним в усій сукупності його умов та додатків до нього. Відповідно, жодні положення зазначеного нікчемного договору не можуть бути застосовані судом для обрахунку, у тому числі і умови про оплату за користування предметом лізингу.

ТОВ «Автокредит Плюс» не посилається, не обґрунтовує та не доводить розмір відшкодування вартості користування спірним майном за цінами, які існували за користування таким майном на момент розгляду і вирішення справи судом.

Так, під час розгляду справи судом не доведено, що об`єкт лізингу, що підлягає поверненню за правилами двосторонньої реституції, є пошкодженим або несправним, а так само не доведено обсягу відшкодування, визначеного за правилом абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 березня 2021 року у справі № 468/176/18-ц (провадження № 61-8339св19) від 25 вересня 2019 року у справі № 750/11600/16-ц (провадження № 61-34771св18).

Суд враховує, що протягом усього часу виконання нікчемного правочину товариство отримувало від ОСОБА_1 лізингові платежі (до яких входить і плата за користування предметом лізингу), користувалося ними і розпоряджалося цими грошовими коштами, а відповідно повною мірою стосовно і цих грошових коштів у ТОВ «Автокредит Плюс» виникло зобов`язання зі збереження майна без достатньої правової підстави.

Разом з тим, у справі не встановлювались обставини, зокрема термін користування автомобілем, і не перевірялись підстави щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті лізингодавцеві коштів за користування предметом лізингу, оскільки ТОВ «Автокредит Плюс» не звертався із зустрічним позовом під час розгляду справи у суді.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року по справі № 750/11600/16-ц.

Також суд відхиляє доводи сторони відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положення статті 809-1 ЦК України, яка була внесена законодавцем до ЦК України на підставі Закону України «Про фінансовий лізинг» від 04 лютого 2021 року № 1201-ІХ, оскільки спірний у цій справі договір лізингу було укладено сторонами до внесення таких змін у ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 809-1 ЦК України у разі визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути лізингодавцю предмет договору лізингу у стані, в якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. При цьому лізингові платежі, сплачені на момент визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного, поверненню не підлягають.

Проте, главу 58 ЦК України доповнено статтею 809-1 згідно із Законом України «Про фінансовий лізинг» від 04 лютого 2021 року № 1201-ІХ, який набирав чинність через три місяці з дня його опублікування, а саме 13 червня 2021 року.

При цьому, в абзаці другому пункту 2 Розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про фінансовий лізинг» законодавцем передбачено, що відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, законодавцем у вказаному Законі чітко визначено, що до всіх правовідносин, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, слід застосовувати законодавство, яке діяло до того.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Згідно зі статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, надання зворотної дії в часі законам та нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Вказані правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 757/23249/17 (провадження № 14-95цс22).

Натомість, щодо спірних правовідносин у Законі України «Про фінансовий лізинг» від 04 лютого 2021 року № 1201-ІХ навпаки міститься пряма вказівка про застосування законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати у цивільній справі складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, позивач був звільнений Законом України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору, на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, із відповідача на користь держави слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,211,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,16,216,799, 806 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», місцезнаходження: 49126, м.Дніпро, просп.Праці,2Т, , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 30.03.2016 року, грошові кошти, сплачені у відповідності до вимог договору № APPL 68497 від 27 серпня 2019 року в сумі 293 200,00 гривень.

Зобов`язати ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 30.03.2016 року, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», місцезнаходження: 49126, м.Дніпро, просп.Праці,2Т, , автомобіль марки PEUGEOT BOXER, двигун 2198 куб.см., д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

В задоволенні інших вимог позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», місцезнаходження: 49126, м.Дніпро, просп.Праці,2Т, , на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 18.07.2025 року.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 30.03.2016 року;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», місцезнаходження: 49126, м.Дніпро, просп.Праці,2Т, .

Суддя А.М.Чуванова