Справа № 752/6439/23
Провадження № 2-о/752/5/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

присяжних: Ситник В.Г., Кущ О.В.,

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.

за участі заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , законного представника заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_2 ,

у місті Києві, в приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 - законний представник ОСОБА_3 про оголошення померлим ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

04.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа Голосіївський ВДРАЦС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Провадження у справі було відкрито 04.04.2023 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_5 ..

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 14.12.2023 року справу №752/6439/23 передано до провадження судді Плахотнюк К.Г. у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя №1074/0/15-23 від 21.11.2023 року про звільнення судді ОСОБА_5 з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва.

Справа прийнята до провадження головуючим суддею 15.12.2023 року.

Ухвалою суду від 21.06.2024 року прийнято до провадження уточнену заяву ОСОБА_1 про оголошення померлим ОСОБА_4 в редакції від 20.06.2024 року, залучено до участі у справі заінтересованих осіб: Міністерство оборони України, військову частину НОМЕР_1 .

Протоколом автоматичного визначення присяжних від 28.11.2024 року для участі у справі за заявою ОСОБА_1 про оголошення померлим визначено присяжних Кущ О.В., Ситник К.Г.

Ухвалою суду від 06.12.2024 року до участі у справі за заявою ОСОБА_1 залучено заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі її законного представника ОСОБА_2 ..

В обґрунтування заявлених позовних вимог заявником зазначено, що він є рідним сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батько ОСОБА_4 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

08.06.2022 року він отримав повідомлення за підписом командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 про те, що 27.05.2022 року від ТВО командира зведеної роти військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_7 надійшла доповідь за фактом зниклого безвісти старшого лейтенанта ОСОБА_4 , його батька. Під час виконання бойового завдання на передньому краї оборони, в районі населеного пункту Покровське Бахмутського району Донецькоїх області, старший лейтенант ОСОБА_4 з побратимими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потрапили під обстріл ворога в наслідок чого ОСОБА_4 загинув. Відповідно ОСОБА_4 вважається таким, що зник безвісті в раоні Покровське та Яковлівка .

У подальшому, з його особистого спілкування з підлеглими батька, які були поруч під час вказаної події, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , йому стало відомо про те, що в ході виконання бойового завдання на передньому краї оборони, в районі населеного пункту Покровське Бахмутського району Донецької області вони потрапили під ворожий обстріл, внаслідок чого його батько ОСОБА_4 загинув, вказана подія відбулася ІНФОРМАЦІЯ_2, приблизно 00 год 39 хв..

З метою державної реєстрації смерті його батька він звернувся до Голосіївського відділу ДРАЦС у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) в чому йому було відмовлено з тих підстав, що реєстрація смерті може бути проведена виключно при наявності документів, передбачених ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Оголошення його батька ОСОБА_4 померлим необхідне для оформлення ним та його матір`ю відповідних документів у встановленому порядку, та отримання ними пільг і допомоги від держави.

Просив, оголосити померлим військовослужбовця старшого лейтенанта ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваного під час загальної мобілізації та зарахованого наказом командира військової частини за №3 від 25.02.2022 року до списків особового складу в/ч НОМЕР_2 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Покровське, Бахмутського району, Донецької області під час виконання військового обов`язку по захисту держави України в російсько-Українській війні.

30.07.2024 року до суду надійшли письмові пояснення щодо поданої заяви від заінтересованої особи Міністерства оборони України, у яких представник просить враховати пояснення під час розгляду справи. Зі змісту пояснень загалом вбачається, що зазначена заінтересована особа має заперечення стосовно можливості задоволення відповідної заявиз огляду на порядок вирішення таких вимог.

Заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , як представник заінтересованої особи ОСОБА_3 , заявлені вимоги підтримали, просили оголосити ОСОБА_4 померлим з тих підстав, що він загинув під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_3 , і був визнаний таким, що зник безвісти. Побратими батька ОСОБА_12 та ОСОБА_9 підтвердили, що їх батько та чоловік загинув під час виконання бойового завдання, винести його тіло з поля бойу не видалось можливим.

Представники заінтересованих осіб Голосіївського ВДРАЦС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), військової частини НОМЕР_1 , будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явилися, суд визнав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, повно, об`єктивно і всебічно встановивши обставини справи, доходить висновку про те, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.8).

Заінтересована особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є дочкою ОСОБА_4 , підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с.169).

Заінтересована особа ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 25 лютого 1995 року, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с. 170).

За даними інформації отриманої судом від військової частини НОМЕР_2 на виконання ухвали суду від 21 лютого 2025 року:

військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , старший лейтенант ОСОБА_4 , був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 наказом командира №3 від 25.02,2022 року;

відповідно до бойового розпорядження командира ІНФОРМАЦІЯ_12 №442 від 25.05.2022 року, зведена рота у складі якої перебував командир першого взводу першої зведеної роти військової частини НОМЕР_2 , старший лейтенант ОСОБА_4 , була передана у підпорядкування командира ІНФОРМАЦІЯ_11, для посилення підрозділів на передньому краю оборони;

27.05.2022 року, під час виконання бойового завдання, в районі безпосереднього зіткнення з противником, старший лейтенант ОСОБА_4 , зник безвісти в районі н.п. Покровське та Яковлівка , Донецької області ;

Згідно алгоритму дій, командиром військової частини НОМЕР_2 було призначено службове розслідування, а також повідомлено правоохоронні органи;

сповіщення про зникнення безвісти військовослужбовця було направлено фельд`єгерською службою Держспецзв`язку до ІНФОРМАЦІЯ_6 (сповіщення №5, вих..№1047 від 28.05.2022 року);

20.07.2022 року було завершено службове розслідування. Військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 визнано таким, що зник безвісти за особливих обставин - під час виконання обов`язків військової служби, в районі ведення бойових дій, під час захисту Батьківщини. (Наказ про результати службового розслідування №424 від 20.07.2022). (а.с.193-194).

За даними повідомлення командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 про подію від 08.06.2022 року : командиру військової частини НОМЕР_1 , начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 , керівнику Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (в порядку ст. 24 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України) : 27.05.2022 року від ТВО командира зведеної роти військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_7 надійшла доповідб за фактом зниклого безвісти старшого лейтенанта ОСОБА_4 ; відповідно до бойового розпорядження командира ІНФОРМАЦІЯ_12 №442 від 25.05.2022 року зведена рота була передана в підпорядкування командиру ІНФОРМАЦІЯ_11 для посилення підрозділів на передньому краю оборони. З 27.05.2022 року під час виконання бойового завдання, в районі безпосереднього зіткнення з противником, старший лейтенант ОСОБА_4 вважається таким, що зник безвісти в районі Покровське та Яковлівка; ведуться пошукові дії військовослужбовця; військовослужбовець призваний під час загальної мобілізації старший лейтенант ОСОБА_4 , командир першого взводу першої зведеної роти в/ч НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_7 , освіта вищп, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_2 наказом командира військової частини НОМЕР_2 №3 від 25.02.2022, одружений. Дружина ОСОБА_2 , домашня адреса: АДРЕСА_2 командир військової частини НОМЕР_2 .(а.с.196-197).

Заявник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 від побратимів його батька , а саме - ОСОБА_11 , ОСОБА_9 отримав повідомлення про загибель батька.

02.08.2022 року зареєстроване кримінальне провадження №0001809 за ч. 1 ст. 115 КК України з наступною фабулою: До Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що приблизно з 26.05.2022 року приблизно з 00 год. 39 хв. він втратив зв`язок із рідним батьком ОСОБА_4 , відповідно до повідомлення ВЧ НОМЕР_8 під час виконання бойового завданняи зник безвісти в районі населеного пункту Покровське , Бахмутського району Донецької області (а.с.4).

За даними наказу №424 від 20 липня 2022 року про результати службового розслідуванн проведеного відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (зі змінами) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року №1503/31371, та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.06.2022, №240 «Про призначення службового розслідуваня», командиром військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_6 було проведене службове розслідування з метою уточнення причин та умов зникнення за особливими обставинами 27 травня 2022 року військовослужбовців, в тому числі й командира ІНФОРМАЦІЯ_13 військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 , беручи до уваги висновки, наведені в акті службового розслідування від 30 травня 2022 року, командир військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 наказав: вважати зникнення старшого лейтенанта ОСОБА_4 , командира взводу мінометної батареї (командира взводу зведеної роит), молодшого командира взводу мінометної батареї (командира стрілецького взводу зведеної стрілецької роти) старшого лейтенанта ОСОБА_4 таким, що сталось за особливих обставин - під час виконання ним обов`язків військової служби, в районі бойових дій та пов`язане із захистом Батьківщини. (а.с.198-200).

Зазначеним наказом також наказано:

начальнику групи логістики військової частини у відповідності до Порядку списання військового майна у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі на транспорту , затвердженого наказом Міністерства оборони України 29 березня 2021 року №81, організувати списання стрілецької зброї, втраченої в ході воєнних (бойових) дій яка була закріплена за старшим лейтенантом ОСОБА_4 ;

вважати, що члени сім`ї, батьки та утриманці зниклих безвісти за особливих обставин командира взводу мінометної батареї (командира стрілецького взводу зведеної стрілецької роти) старшого лейтенанта ОСОБА_4 - мають право на отримання грошового забезпечення відповідно до пункту 3 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260, та Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 р. №884;

звернутися до вищого командування військової частини НОМЕР_2 з поданням щодо зарахування командира взводу мінометної батареї (командира взводу зведеної стрілецької роти) старшого лейтенанта ОСОБА_4 у розпорядження посадових осіб відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008;

копію матеріалів службового розслідування направити до Національної поліції України, до Об`єднаного Центру пошуку та звільнення полонених Служби безпеки України;

проінформувати про зникнення командира взводу мінометної батареї (командира взводу зведеної стрілецької роти) старшого лейтенанта ОСОБА_4 Національне інформаційне бюро та Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.08.2022 року №180 старшого лейтенанта ОСОБА_4 , командира ІНФОРМАЦІЯ_14, відповідно до наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_9 » (по особовому складу) №148 від від 16.08.2022, увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 (а.с.201).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , котрий надав суду підтвердження, що він дійсно у період з 25 травня по 02 червня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області в районі населеного пункту Бахмут підтвердив суду, що у ніч з з 26 на 27 травня 2022 року виконував бойове завдання під кероівництвом ОСОБА_4 . Вони перебували в селі Покровське і був наказ зайняти інші позиції. Вони рухалися вздовж лісової посадки і відстрілювалися, в цей же час ОСОБА_4 був розстріляний з кулеметної черги, отримане поранення було несумісним з життям, він загинув на місці, його тіло винести не було можливості, оскільки ворожий обстріл тривав.

З огляду на встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що старший сержант ОСОБА_4 не є військовослужбовцем, який добровільно здався в полон, самовільно залишив в/ч НОМЕР_2 або місце несення служби у складі першого взводу першої зведеної роти військової частини НОМЕР_2 у східній частині Донецького оперативного району або дезертував зі ЗСУ.

Правилами статті 49 ЦК України встановлено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. . Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, не дивлячись на наявність фактичних обставин, які вказують на перебування загибель старшого лейтенанта ОСОБА_4 під час ведення бойових дій з противником, набуття останнім правового статусу померлого, з урахуванням ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» можливо виключно за умови підтвердження факту його смерті документом встановленої форми про смерть, виданим закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішенням суду про встановлення факту його смерті в певний час або рішенням суду про оголошення його померлим.

Відповідно до правил статті 46 ЦК України , фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2024 року в справі №755/11021/22 викладено наступні висновки:

2. Ключовим питанням, яке належало вирішити Великій Палаті Верховного Суду у цій справі, було визначення моменту, з якого потрібно починати відлік шестимісячного строку, передбаченого реченням другим частини другої статті 46 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), для оголошення фізичної особи померлою.

3. Велика Палата Верховного Суду за результатами вирішення окресленого правового питання дійшла переконання, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.

38. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

39. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

40. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

41. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

42. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

43. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

44. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

45. У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

46. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

47. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

48. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.

49. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

50. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

51. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

52. За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

53. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

54. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом».

55. Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту».

56. Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»).

57. Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

58. Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права.

59. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.

60. Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.

61. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.

62. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

63. Важливим під час розгляду цієї справи є історичний контекст виникнення приписів частини другої статті 46 ЦК України. Його аналіз дозволяє зрозуміти, які суспільні та правові умови стали підґрунтям для її впровадження, а також як зміни у законодавстві відбивають потреби суспільства в різні часові періоди.

64. У Цивільному кодексі Української РСР 1963 року був подібний припис: відповідно до частини другої статті 21 цього Кодексу військовослужбовець або інший громадянин, який пропав без вісті в зв`язку з воєнними діями, може бути в судовому порядку оголошений померлим не раніше, ніж після закінчення двох років з дня закінчення воєнних дій.

65. Подібне регулювання у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року склалося після Другої світової війни. У чинному ЦК України видозмінену до реалій незалежної України статтю 21 законодавець виклав у статті 46 без істотних змін, доповнивши її у частині другій реченням другим з наведенням спеціального правила із вказівкою на право суду (з урахуванням конкретних обставин) оголосити фізичну особу померлою до спливу дворічного строку, але не раніше спливу шести місяців.

66. Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.

67. Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.

68. За останні десятиріччя суспільні відносини зазнали докорінних змін, зокрема завдяки розвитку технологій, тому законодавець у чинному ЦК України передбачив скорочений шестимісячний строк, якого не було передбачено у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року.

69. Тож тлумачення згаданої правової норми має сприяти швидкому відновленню стану правової визначеності та забезпеченню справедливості.

70. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

71. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

72. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах.

73. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.

74. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф.

75. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

76. Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства.

77. Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку.

78. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.

79. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого).

80. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи.

81. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

82. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).

83. У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.

84. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

85. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності.

86. Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).

87. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України).

88. Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

89. У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 - 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48).

90. За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)).

91. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 31 - 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)).

92. Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси.

93. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

94. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

95. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.

96. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.

97. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.

98. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

99. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.

100. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.

122. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України).

123. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.

З огляду на встановлені судом обставини, що військовослужбовець ОСОБА_4 зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Покровське та Яковлівка Бахмутського району Донецької обставин, за обставин, які з великою ймовірністю загрожували його життю відповідно наявні підстави обґрунтовано припустити, що ОСОБА_4 загинув саме в районі населеного пункту Покровське та Яковлівка Бахмутського району Донецької області, оскільки перебуваючи на передньому краї оборони під час зміни позиції старший лейтенант ОСОБА_4 та інші військовослужбовці, зокрема ОСОБА_9 та ОСОБА_11 потрапили під обстріл, за свідченнями в суді військовослужбовця ОСОБА_11 , ОСОБА_4 отримав поранення несумісні з життям.

За змістом п/п 2.2. «Донецька область», п. 1 «Території активних бойових дій» Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року, селище Покровське Покровської селищної ради дата початку бойових дій - 24.02.2022; дата завершення бойових дій - 12.12.2023.

Таким чином, станом на час вирішення цієї справи, із часу закінчення активних бойових дії на території населених пунктів Покровське Бахмутського району Донецької області минуло більше шести місяців, що в сукупності з вище наведеним дає підстави суду для оголошення ОСОБА_4 померлим.

Оскільки у даній справі встановлене місце ймовірної загибелі ОСОБА_4 (селище Покровське, Бахмутського району Донецької області) та дата ймовірної фактичної загибелі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Покровське Бахмутського району Донецької області, що є важливим як для відрахування строку для оголошення фізичної особи померлою, так і для здійснення державної реєстрації смерті особи органами державної реєстрації актів цивільного стану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-81, 89, 259, 293, 294, 305-308, 354, 355 ЦК України, ст. 46 ЦК України, Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», суд,

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 - законний представник ОСОБА_3 про оголошення померлим ОСОБА_4 - задовольнити.

Оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце народження - місто Київ, РНОКПП - НОМЕР_7 , зареєстрованого у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий 13 травня 1997 року Московським РУ ГУ МВС України в місті Києві, старшого лейтенанта військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Покровське Бахмутського району, Донецької області (Україна) під час виконання військового обов`язку по захисту держави Україна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк

Присяжні В.Г. Ситник

О.В. Кущ