Справа №452/3423/19 Головуючий у 1 інстанції:Галин В.П.
Провадження №22-ц/811/2822/22 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представника позивача Військової частини НОМЕР_1 Куца Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Галина В.П. від 17 грудня 2020 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу,

в с т а н о в и л а :

рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року позов військової частини НОМЕР_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 271 410,77 грн. шкоди завданої державі.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року скасовано. Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу закрито.

Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт покликається на те, що несе відповідальність перед позивачем на підставі та в порядку, передбаченому Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради від 23.06.1995 року № 243/95-ВР, яке розділяє окремо повну матеріальну відповідальність за навмисну шкоду та обмежену матеріальну відповідальність за шкоду, завдану із необережності. Зазначає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися норми цивільного законодавства, оскільки підлягає застосуванню саме трудове законодавство, інститутом якого є матеріальна відповідальність, а також підстави, обсяг та порядок її застосування. Стверджує про те, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, тому відшкодування на користь позивача може бути здійснено лише в межах його одного середнього місячного заробітку. Вважає, що не підпадає під категорію осіб, з якими дозволено укладати в письмовій формі договір про повну матеріальну відповідальність, а тому сам договір про повну матеріальну відповідальність № 34 від 04.01.2016 року, є недійним. Апелянт вважає, шо військова служба є публічною службою, тому даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, зокрема і питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді.

В судове засідання окрім представника позивача Військової частини НОМЕР_1 Куца Ю.В., решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив відповідача, письмових заперечень відповідача, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, додаткових письмових пояснень відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 82, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 261, 1166, 1172, 1187,1188 ЦК України, ст.132 КЗпП, п.п. 7, 10, 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.п.4, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», та задовольняючи позов, виходив з того, що відповідно до постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2017 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Із тексту даної постанови відомо, що 09 липня 2016 року, о 21 годині 30 хвилин на автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ» ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 43101 (ТДА-2К)», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), перед поворотом ліворуч в напрямку с. Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області, не врахував дорожньої обстановки та при зміні напрямку руху не надав переваги в русі зустрічному транспортному засобу марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана ДТП сталася у зв`язку з порушенням ПДР України водієм ОСОБА_1 ( а.с. 14-16). Згідно рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.09.2019 року по справі № 373/2316/17, судом ухвалено позов ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути із військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 267 457 (двісті шістдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят сім) грн. 97 коп. матеріальної шкоди, завданої майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на залучення експерта; 2452 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн. 80 коп. судових витрат. Під час розгляду вищевказаної справи, судом встановлено, що 09 липня 2016 року, о 21 годині 30 хвилин на автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ» ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 43101 (ТДА-2К)», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), перед поворотом ліворуч в напрямку с. Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області, не врахував дорожньої обстановки та при зміні напрямку руху не надав переваги в русі зустрічному транспортному засобу марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана ДТП сталася у зв`язку з порушенням ПДР України водієм ОСОБА_1 ( а.с. 17-23). Із постанови Київського апеляційного суду від 21.02.2019 року відомо, що рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.09.2019 року по справі № 373/2316/17 залишено без змін, а апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 без задоволення. ( а.с. 24-30). Як вбачається із повідомлення Самбірського управління державної казначейської служби, 27.08.2019 року, 05 і 11.09.2019 року Управління казначейства здійснило безспірне списання коштів на виконання виконавчого листа Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.05.2019 року по справі №373/2316/17 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 267 457,97 грн. (двісті шістдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень 97 копійок) матеріальної шкоди, завданої майну внаслідок дорожньо-траспортної пригоди, 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) витрат на залучення експерта, 2452,80 грн. (дві тисячі чотириста п`ятдесят дві гривні 80 копійок) судових витрат, з реєстраційного рахунку № НОМЕР_4 , що належить військовій частині НОМЕР_1 . Безспірне списання коштів проводилось по справі за позовом ОСОБА_2 до військової частини про стягнення з Міністерства оборони України на його користь 313 441 грн. 15 коп. відшкодування матеріальної шкоди, 1 500 грн. 00 коп. вартості проведених експертних досліджень, 10 000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, 28 400 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову. ( а.с. 10-11). У судовому засіданні з`ясовано, що між командиром військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 04 січня 2016 року укладено договір № 34 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого відповідач приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження довірених йому військовою частиною матеріальних цінностей. А у разі незабезпечення з вини військовослужбовця (в нашому випадку вина встановлена судом), відшкодування збитку здійснюється відповідно до чинного законодавства. ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеним 17 липня 2015 року між ним та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 . На час дорожньо-транспортної пригоди за кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_1 , який здійснював управління транспортним засобами як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 . Автомобіль марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 на час ДТП перебував на балансі військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) і належав їй на праві оперативного управління. У зв`язку з тим, що військовою частиною було відшкодовано ОСОБА_2 шкоду, яка фактично була завдана військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 прапорщиком ОСОБА_4 під час виконанн ним службових обов`язків, у військової частини НОМЕР_1 виникло право регрессного позову. Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що вина відповідача ОСОБА_1 у факті скоєння ДТП, що мала місце 09 липня 2016 року, о 21 годині 30 хвилин на автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ», беззаперечно стверджується постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.01.2017 року. Із військової частини НОМЕР_1 мало місце безспірне списання коштів на виконання виконавчого листа Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.05.2019 року по справі №373/2316/17 про стягнення на користь ОСОБА_2 267 457,97 грн. (двісті шістдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень 97 копійок) матеріальної шкоди, завданої майну внаслідок дорожньо-траспортної пригоди, 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) витрат на залучення експерта, 2452,80 грн. (дві тисячі чотириста п`ятдесят дві гривні 80 копійок) судових витрат, з реєстраційного рахунку № НОМЕР_4 , що належить військовій частині НОМЕР_1 . Підтвердженням проведеної виплати є повідомлення Самбірського управління державної казначейської служби України Львівської області. До позивача перейшло право регресної вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаних коштів, відповідач у добровільному порядку наведеної суми не сплатив, тому враховуючи наведені обставини та подані позивачем документи, пред`явлений позов підлягає до задоволення. Щодо вимоги, заявленої представником відповідача ОСОБА_5 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27 000 (двадцять сім тисяч) гривень 00 коп., то такі задоволенню не підлягають в силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

У жовтні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу, в якому просили:

- стягнути з ОСОБА_1 271410, 77 грн. шкоди завданої державі в користь військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Самбірським управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області здійснено безспірне списання коштів з рахунку № НОМЕР_4 , що належить В/Ч НОМЕР_1 на виконання виконавчого листа Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області № 373/2316/17 від 21 травня 2019 року про стягнення з В/Ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 267 457,97 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1500 грн. витрат на залучення експерта та 2452,80 грн. судових витрат. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2018 року у справі № 373/2316/17 встановлено, що 09 липня 2016 року о 21 год. 30 хв. на автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ» ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 43101 (ТДА-2К)», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить Військовій частині НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч в напрямку с. Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області не врахував дорожньої обстановки та при зміні напрямку руху не надав переваги в русі зустрічному транспортному засобу марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 , та допустив зіткнення з вказаним автомобілем. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2017 року. Зазначає, що на час дорожньо-транспортної пригоди за кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 . Вважає, що військовою частиною відшкодовано шкоду, яка була завдана військовослужбовцем В/Ч НОМЕР_1 під час виконання ним службових обов`язків, а тому у В/Ч НОМЕР_1 виникло право подання регресного позову. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 271 410,77 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За статтею 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Держава, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, має право зворотної вимоги до цієї особи тільки у разі встановлення в її діях складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Батьки (усиновлювачі), опікун або піклувальник, а також заклад або особа, що зобов`язані здійснювати нагляд за малолітньою або неповнолітньою особою, які відшкодували шкоду, завдану малолітньою або неповнолітньою особою чи фізичною особою, яка визнана недієздатною, не мають права зворотної вимоги до цієї особи.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не оспорено та не спростовано, відповідно до постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2017 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Із тексту даної постанови відомо, що 09 липня 2016 року, о 21 годині 30 хвилин на автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ» ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 43101 (ТДА-2К)», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить в/ч НОМЕР_1 (м. Самбір Львівської області), перед поворотом ліворуч в напрямку с. Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області, не врахував дорожньої обстановки та при зміні напрямку руху не надав переваги в русі зустрічному транспортному засобу марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана ДТП сталася у зв`язку з порушенням ПДР України водієм ОСОБА_1 ( а.с. 14-16).

Згідно рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.09.2019 року по справі № 373/2316/17, судом ухвалено позов ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути із військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 267 457 (двісті шістдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят сім) грн. 97 коп. матеріальної шкоди, завданої майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на залучення експерта; 2452 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн. 80 коп. судових витрат. Під час розгляду вищевказаної справи, судом встановлено, що 09 липня 2016 року, о 21 годині 30 хвилин на автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ» ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 43101 (ТДА-2К)», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), перед поворотом ліворуч в напрямку с. Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області, не врахував дорожньої обстановки та при зміні напрямку руху не надав переваги в русі зустрічному транспортному засобу марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана ДТП сталася у зв`язку з порушенням ПДР України водієм ОСОБА_1 ( а.с. 17-23).

Із постанови Київського апеляційного суду від 21.02.2019 року вбачається, що рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.09.2019 року по справі № 373/2316/17 залишено без змін, а апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 без задоволення. ( а.с. 24-30).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаними рішеннями встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача у зв`язку з порушенням ПДР України.

Як вбачається із повідомлення Самбірського управління державної казначейської служби, 27.08.2019 року, 05 і 11.09.2019 року Управління казначейства здійснило безспірне списання коштів на виконання виконавчого листа Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.05.2019 року по справі №373/2316/17 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 267 457,97 грн. (двісті шістдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень 97 копійок) матеріальної шкоди, завданої майну внаслідок дорожньо-траспортної пригоди, 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) витрат на залучення експерта, 2452,80 грн. (дві тисячі чотириста п`ятдесят дві гривні 80 копійок) судових витрат, з реєстраційного рахунку № НОМЕР_4 , що належить військовій частині НОМЕР_1 . Безспірне списання коштів проводилось по справі за позовом ОСОБА_2 до військової частини про стягнення з Міністерства оборони України на його користь 313 441 грн. 15 коп. відшкодування матеріальної шкоди, 1 500 грн. 00 коп. вартості проведених експертних досліджень, 10 000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, 28 400 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову. ( а.с. 10-11).

Однак, умови матеріальної відповідальності військовослужбовців на час спірних правовідносин регламентовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (далі Положення). Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 7 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи, обставин, за яких заподіяно шкоду, вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується обмежена, повна або підвищена матеріальна відповідальність.

Відповідно до пункту 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 13, 14 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. За шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №161/175/17 (провадження № 61-31751ск18).

В даному випадку, відповідач, спричинивши дорожньо-транспортну пригоду, завдав пряму дійсну шкоду, шляхом пошкодження транспортних засобів і це спричинило додаткові витрати для військової частини, а саме: безспірне списання коштів відповідно до виконавчого листа Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.05.2019 року по справі № 373/2316/17 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 267 457 грн. 97 коп. матеріальної шкоди, завданої майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 1500 грн. 00 коп. витрат на залучення експерта; 2452 грн. 80 коп. судових витрат.

Однак, шкода завдана ОСОБА_1 у зв`язку з недбалим виконанням ним службових обов`язків, тому підстави для застосування до відповідача повної або кратної матеріальної відповідальності відсутні, у зв`язку з чим слід застосовувати до спірних правовідносин пункт 10 Положення та стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_5 Міністерства оборони України від 01.07.2025 року №310, місячне грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року (коли було позивачем повністю відшкодовано шкоду потерпілій особі) становить 13336,25 грн.

Тому, колегія суддів вважає, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 13336,25 грн. суми матеріального відшкодування, відповідно до вказаних норм закону, що регулюють спірні правовідносини та практики Верховного Суду, про яку йшлося.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної шкоди в розмірі 271 410,77 грн., а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Оскаржуване рішення ж суду слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 13336,25 грн. шкоди завданої державі в користь військової частини НОМЕР_1 . В задоволенні решти позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 13336,25 грн. для відшкодування шкоди завданої державі.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 липня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра