Справа № 161/9989/25
Провадження № 2/161/3746/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Торчинської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

22 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зазначила, що вона проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 з 1997 року. В той же час, напротязі з 1997 року по 2025 рік вона доглядала та користувалась будинком за адресою: АДРЕСА_1 . В 2018 році село Хорохорин було приєднано до Торчинської ОТГ. Так, згідно технічного паспорта на житловий будинок садибного типу від 29.01.2025 року, загальна площа житлового будинку АДРЕСА_1 становить 48,5 м.кв. Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 133 від 06.12.2024 року, яка була видана відповідно до записів у погосподарській книзі № 131 за 1996-2000 роки. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не залишивши по собі спадкоємців, що також підтверджується довідкою від 06.12.2024 року за № 133. З даної довідки також вбачається, що за оформленням права власності чи оформленням спадщини на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на сьогоднішній день ніхто не звертався, інших третіх осіб, які б претендували на зазначений житловий будинок, також не має. З огляду на вказане, позивач звернулась до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області з метою оформлення права власності на вказаний будинок, на що отримала роз`яснення про її право вирішити дане питання шляхом звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності за набувальною давністю. На підтвердження добросовісного володіння житловим будинком АДРЕСА_1 , зазначила про те, що вона, як володілець цим будинком, протягом всього часу володіння цим майном, була впевнена, що на це майно не претендують інші особи, та вважала, що отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. В даний житловий будинок вона вселилась в 1998 році, на той час там ніхто не проживав, замків на вхідних дверях не було, сам будинок був в занедбаному стані та потребував ремонту: перекриття даху, заміну замків, тощо. Отже, на момент володіння цим будинком вона вважала, що це безхазяйне майно, оскільки ніхто не претендував на даний будинок. З того часу вона стала господарювати в ньому відкрито, оскільки в Хорохоринській сільській раді не заперечували проти такого володіння. Житловим будинком АДРЕСА_1 позивач володіє відкрито, безперервно протягом всього строку набувальної давності з 1997 року, що також підтверджується довідкою Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 26/03.06.02/25 від 16.05.2025 року та довідкою № 46 від 16.05.2025 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. На підставі викладеного, просила суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання 08.07.2025 року (а.с. 20).

12.06.2025 року до суду надійшла письмова заява від представника відповідача Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області, відповідно до якої селищний голова Кревський Юрій просив проводити розгляд даної справи за відсутності представника Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області та вказав про визнання стороною відповідача позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 24, 25).

Позивач по справі також направила до суду заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, просила позов задовольнити (а.с. 26).

Враховуючи наведене, та вимоги ч. 2 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в ній, вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як визначено в статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 1997 року.

Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 133 від 06.12.2024 року, яка була видана відповідно до записів у погосподарській книзі № 131 за 1996-2000 роки (а.с. 8, 14).

Відповідно до інформації, викладеній у довідці Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області від 06.12.2024 року за № 133 вбачається, що за оформленням права власності чи оформленням спадщини на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яке належало померлому ОСОБА_2 , на сьогоднішній день в селищну раду ніхто не звертався (а.с. 14).

Згідно листа КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради за № 437/01-04 від 29.01.2025 року Торчинську селищну раду Луцького району Волинської області повідомлено про те, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано, технічна інвентаризація не проводилась (а.с. 7).

Відповідно до довідки Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 46 від 16.05.2025 року вбачається, що згідно реєстру територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований (а.с. 16).

Як вбачається з довідки Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 26/03.06.02/25 від 16.05.2025 року, житловим будинком АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 володіє відкрито, безперервно протягом всього строку набувальної давності з 1997 року (а.с. 15).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Окрім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивач не знала, кому та на підставі яких документів належала дана нерухомість, вона користувалась даним житловим будинком з надвірними будівлями відкрито, безперервно з 1997 року, з цього часу пройшло більше 10 років безперервного користування даною нерухомістю, суд дійшов висновку, що у позивача наявні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77-81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, а, отже, вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не ставилось.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 83, 89, 141, ч. 4 ст. 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Торчинської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 16 липня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова