справа № 487/1123/25
провадження №2/489/1770/25
16 липня 2025 року м. Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 20.02.2014 були зафіксовані перші випадки порушення збройними силами російської федерації порядку перетину кордону державного кордону України в районі Керченської протоки та використання російською федерацією підрозділів збройних сил, розташованих в Криму, що знаходилися там відповідно до угоди між Україною та російською федерацією про статус та умови перебування чорноморського флоту російської федерації на території України від 28.04.1997, для блокування українських військових частин.
23.08.2014 почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил російської федерації.
У зв`язку із цим, Україною за наслідками збройної агресії російської федерації прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VІІІ «Про визнання окремих районі, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями».
24.02.2022 розпочалося повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, у зв`язку із чим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено воєнний стан, який діє по теперішній час.
Позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 вся територія Миколаївської міської територіальної громади віднесена до можливих бойових дій з 11.11.2022.
Отже реєстрація мешкання на даній території є беззаперечним доказом проживання позивача у епіцентрі військових/бойових дій, під час якого останній стає живим свідком вбивств, тілесних ушкоджень, знищення майна мирного населення тощо та чує, бачить військові постріли, бомбардування, вибухи, пожежі, руйнування тощо.
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, позивач кожного дня зазнає душевних страждань і принижень. Переносить стрес і побоювання за свою безпеку, порушені її нормальні життєві зв`язки та погіршилися відносини з оточуючими людьми. Кожного дня вона докладає додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.
Моральні страждання внаслідок стресу викликані через постійні повітряні тривоги та необхідність перебувати тривалий час в укритті. Через бомбардування об`єктів критичної інфраструктури постійно приходить докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення безпеки та захисту порушених прав.
З цією обставиною пов`язане перебування позивача у постійному напруженні та стресі, неможливості вільного та спокійного проживання на рідній землі, спілкуватися з близькими та користуватися майном, оскільки знаходячись в Україні, постійно перебуваєш в небезпеці.
Всі ці події у житті позивача, що спричинені збройною агресією відповідача, значно вилинули на якість життя, яке суттєво знизилося. Стала страждати пам`ять. У спілкуванні з оточуючими помічається підвищена емоційність. Травми, отримані внаслідок збройної агресії відповідача, та умови життя, в яких вимушена жити, завдали їй суттєвої моральної шкоди, яку має відшкодувати російська федерація.
Ухвалою Ленінського (на теперішній час Інгульський) районного суду міста Миколаєва суду від 20.03.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 27.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 09.07.2025, сторони повторно не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, зокрема і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб сайті судової влади.
У позові позивач просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.
Відповідач причину неявки свого представника в судове засідання не повідомив, правом на надання відзиву не скористався.
Суд враховує, що відповідно до правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням останньою збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з російською федерацією.
У зв`язку із цим, суд зобов`язаний належно повідомити відповідача про дату судового засідання не за вказаною адресою, а відповідно до судової практики Верховного Суду, а саме згідно із частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.».
Відповідач причину неявки свого представника в судове засідання не повідомив, правом на надання відзиву не скористався.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Оскільки текст рішення складено 16.07.2025, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 09.07.2025, датою ухвалення цього рішення є саме дата його складання.
З урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.
Із матеріалів справи судом встановлено та копією паспорта серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивач ОСОБА_1 , яка народилася на території російської федерації, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 06.11.2015.
Із наведених у позові підстав та предмету вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну їй душевними стражданням та порушенням режиму її звичного життя, необхідністю перебувати під стресом та напруженням, хвилюючись за безпеку свого життя та здоров`я, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, постійними обстрілами збройними силами відповідача території України, зокрема і міста Миколаєва, де вона мешкає.
Перенесені позивачем душевні страждання внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача, на думку позивача, є достатньою підставою для відшкодування їй моральної шкоди в грошовому еквіваленті.
Правове обґрунтування та мотиви суду.
У лютому 2014 року розпочалася військова агресія російської федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької і Луганської областей України.
24.02.2022 розпочалося повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, у зв`язку із чим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено воєнний стан, який діє по теперішній час.
Відповідно до вимог статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Таким чином, у контексті наведеної практики ЄСПЛ, застосування судового імунітету російської федерації у справі за позовом про відшкодування шкоди повинно мати законну мету, зокрема сприяння ввічливості та добрих відносин між державами через дотримання міжнародного права. У той же час, збройна агресія проти України, здійснена російською федерацією в порушення основоположних принципів і норм міжнародного права, зокрема Статуту ООН, вчинені її збройними силами міжнародно-правові злочини в Україні виключають, з ініціативи російської федерації, питання ввічливості та добрих відносин між країнами.
Це позбавляє застосування судового імунітету російської федерації, що обмежує право позивача на справедливий суд, законної мети.
Не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивача, за захистом якого ввона звернувся до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду, в якому би російська федерація не користувалася судовим імунітетом, тобто до суду російської федерації.
Таким чином, звернення позивача до українського суду є єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало би позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.
Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19 грудня 2016 року).
Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Основного Закону України).
Суд враховує, що преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки.
Пункт 122 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24.10.2005, підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи.
Відповідно до вимог статі 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.
Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (стаття 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19.12.2016).
Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія російської федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України.
Відомим також є той факт, що 24.02.2022 російська федерація здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а тому вказані факти не підлягають доказуванню згідно з приписами частини третьої статті 82 ЦПК України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ, збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Силові дії російської федерації, що тривають з 20.02.2014 (як початкова подія) та як її продовження військове вторгнення російської федерації до України 24.02.2022, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974.
Згідно приписів частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» - права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Частиною першою статті 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія.
За положеннями частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Згідно частини першої та четвертої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частини перша статті 1167 ЦК України).
Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
При цьому, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вказаний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 591/4825/17 (провадження № 61-1188св18).
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
У даному випадку російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданої цими діями моральної шкоди.
Для деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зав`язок між шкодою та поведінкою заподіювача та вина. При цьому, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини.
Судом встановлено, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та постійними обстрілами військовослужбовцями збройних сил відповідача території України, зокрема і міста Миколаєва, де розташоване житло позивача в якому вона зареєстрована та проживає, останній приходить постій перебувати в стресовому стані хвилюючись за безпеку свого життя та здоров`я, а також майна, що завдає їй моральну шкоду.
За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази, та враховуючи обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, множинний характер порушень відповідачем її конституційних прав, характер немайнових втрат, суд вважає правомірним позов про відшкодування моральної шкоди.
Щодо розміру моральної шкоди, який просить стягнути позивач, то суд з ним в повній мірі не погоджується.
Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує, що на території Миколаївської міської територіальної громади активні бойові дії велися з 26.02.2022 по 11.11.2022, після цього періоду м. Миколаїв потерпає від постійних обстрілів збройними силами відповідача. Разом з тим, позивач не надала суду доказів щодо завдання шкоди її майну внаслідок обстрілів м.Миколаєва, доказів погіршення в результаті цього її стану здоров`я тощо.
В обґрунтування позову позивач посилається лише на моральні страждання внаслідок стресу через постійні повітряні тривоги та необхідність перебувати тривалий час в укритті, бомбардування об`єктів критичної інфраструктури, а також докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення безпеки та захисту порушених прав, не конкретизуючи при цьому в чому проявляються такі зусилля.
Тому враховуючи обставини справи і обґрунтування позову, суд вважає можливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 100000,00 грн.
Згідно із частинами першою, шостою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Враховуючи викладене, з відповідача в дохід держави України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 993,18 грн. (15 140,00 х 6,56%).
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, грошові кошти в сумі 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.).
Стягнути з держави російська федерація в дохід держави Україна судовий збір в сумі 993,18 грн. (дев`ятсот дев`яносто три гривні 18 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач: Держава російська федерація, в особі міністерства юстиції російської федерації, місцезнаходження: російська федерація, м. Москва, вул. Житня,14.
Повний текст судового рішення складено 16.07.2025.
Суддя І.В.Коваленко