справа № 492/149/21
провадження № 2/492/11/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Гусєвої Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гамурар І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого під час шлюбу, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, стягнення грошової компенсації, посилаючись на те, що сторони з 01 квітня 2005 року перебували у шлюбі, який рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 13 жовтня 2020 року розірвано. У період шлюбу за спільні кошти сторони придбали нерухоме та рухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 279400,00 грн.; земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га, кадастровий номер :03:002:0997, вартістю 47800,00 грн.; земельну ділянку за вказаною адресою для ведення особистого селянського господарства площею 0,0197 га, кадастровий номер :03:002:0996, вартістю 8200,00 грн.; квартиру АДРЕСА_2 ; фургон малотоннажний-В, марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 336000,00 грн. Сторони не дійшли згоди щодо поділу вказаного майна подружжя, тому позивачка просила визнати вказане майно спільною власністю набутого під час шлюбу сторін, здійснити його розподіл, виділивши у власність позивачки частку зазначеного житлового будинку, частку земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0997, частку земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0996, частку зазначеної квартири, а також стягнути з відповідача на користь позивачки частку вартості вказаного фургону, якого залишити в особистій власності відповідача, у зв`язку з чим звернулася до суду із вказаним позовом.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», 2005 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 2148 см. куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю згідно відомостей сервісів продажу автомобільного транспорту 182000,00 грн., який перебуває у користуванні ОСОБА_2 із стягненням з відповідачки на користь позивача різниці вартості зазначеного транспортного засобу та транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_1 , тому підлягає залишенню у власності відповідачки. В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 послався на те, що вказані транспортні засоби набуті під час шлюбу та є об`єктами права спільної сумісної власності, тому підлягають поділу, оскільки сторони після розірвання шлюбу не дійшли згоди щодо поділу вказаного майна подружжя.

До суду від третьої особи ОСОБА_4 , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом, надійшли письмові пояснення, згідно з якими остання просила суд відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити, посилаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га, кадастровий номер :03:002:0997 та на земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства площею 0,0197 га, кадастровий номер :03:002:0996 не був придбаний сторонами у період шлюбу, тому не підлягає поділу, оскільки спірний будинок належав на праві власності її батькові ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилася спадщина щодо належного останньому вказаного майна та ОСОБА_4 є також спадкоємицею першої черги. Крім того, квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_2 за кошти, виручені з продажу успадкованої після смерті батька ОСОБА_5 1/3 квартири АДРЕСА_3 . Також, за час шлюбу сторонами був придбаний контейнер для ведення торгівельної діяльності площею 18,6 кв. м., вартістю 5000 доларів США, розташований на торгівельному місці НОМЕР_3 , на території ринку за адресою: АДРЕСА_4 . Сторонам на момент розірвання шлюбу також належали на праві спільної власності товар та грошові кошти на загальну суму 211000,00 грн., заощадження накопиченні за час спільного ведення господарства та підприємницької діяльності у загальній сумі 14600,00 доларів США готівкою, які ОСОБА_1 залишила собі. Крім того, ОСОБА_1 29 грудня 2020 року було придбано 21/100 частку житлового будинку загальною площею 301,5 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 .

Позивачка за первісним позовом, яка є відповідачкою за зустрічним позовом у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти задоволення вимог зустрічного позову заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні.

Представник позивачки за первісним позовом, який є представником відповідачки за зустрічним позовом у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав, просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, пояснивши, що перша реєстрація права власності на будинок, який підлягає поділу, на час подання позову до суду була здійснена за позивачкою та жодного правочину не було здійснено. З вартістю транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI» не погодився, оскільки її вартість визначена середньоринковою вартістю.

Представник відповідача за первісним позовом, який є представником позивача за зустрічним позовом, який брав участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відео конференції, вимоги первісного позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, пояснивши, що будинок, квартира, які ОСОБА_1 просить поділити не є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки будинок належав за життя батькові ОСОБА_2 , яку було успадковано. Квартира придбана за виручені кошти від продажу квартири, яка за життя належала батькові ОСОБА_2 . Транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI» перебуває у користуванні ОСОБА_1 , тому підлягає їй виділенню.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не прибула, але до суду від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 , неодноразово будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не прибув, пояснення, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, про неможливість прибути у судове засідання суд не повідомив.

Розглянувши первісний та зустрічний позови, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного та сімейного законодавства, пов`язані з розподілом майна подружжя, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися СК України та ЦК України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 10, 11) та ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 8, 9) перебували у шлюбів період часу з 01 квітня 2005 року по 13 жовтня 2020 року, що підтверджується рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 13 жовтня 2020 року, яким шлюб між сторонами розірвано (а. с. 15-16).

У період шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а. с. 13, 14). На підставі судового наказу від 05 серпня 2020 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання вказаних дітей (т. 1 а. с. 20).

За час перебування у шлюбі, подружжя придбало у власність: 06 серпня 2013 року автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», 2005 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 182000,00 грн., який зареєстрований за ОСОБА_1 , (т. 1 а. с. 48, 63, 65); 02 серпня 2017 року автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 336000,00 грн., який зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 66), що також підтверджується листом ТСЦ МВС № 5143 № 31/15/5143-О-13/АЗ від 03 жовтня 2020 року (т. 1 а. с. 49).

Також, за час перебування у шлюбі подружжя 26 березня 2019 року придбало у власність: квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 березня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Масловою М.В. (т. 1 а. с. 72-73).

Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд при розгляді справи враховує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За змістом частини 1, частини 7 статті 41 Конституції України, частини 1, частини 5 статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (стаття 71 СК України).

При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном (постанова Верховного Суду у справі 595/324/17).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1 статті 60 СК України).

Виходячи із приписів статті 60 СК України, факт реєстрації шлюбу в державних органах державної реєстрації актів цивільного стану тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Дана презумпція може бути спростована законом або договором.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки другий з подружжя не довів іншого.

Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Відповідно до положень статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі, гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною 1 статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина 3 статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (стаття 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина 2 статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частина 2, частина 4, частина 5 статті 71 СК України).

Якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Під час поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частини 4, частини 5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 362/6124/15-ц від 15 січня 2020 року.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі, подружжя придбало у власність рухоме майно: 06 серпня 2013 року автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», 2005 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 02 серпня 2017 року автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що не заперечували учасники справи, тому відповідно до статті 82 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню.

Автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , про що не заперечували учасники справи, тому відповідно до статті 82 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що вказані транспортні засоби придбані сторонами у шлюбі, сторони дійшли згоди щодо порядку користування вказаними транспортними засобами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання спільною власністю, набутою під час шлюбу, автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнання за ОСОБА_1 право власності на вказаний автомобіль, визнання за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що сторони дійшли згоди щодо вартості автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 336000,00 грн.

Позивач за зустрічним позовом шляхом аналізу ринку автомобілів відповідної марки визначив приблизну середню ринкову вартість транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі 182000,00 грн., проти якої заперечувала інша сторона.

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При таких обставинах, за наявності у сторін двох транспортних засобів та за відсутності згоди подружжя щодо долі цих неподільних речей, з метою збалансування інтересів двох співвласників суду доцільно поділити таке майно в натурі, виділивши кожному у власність по одному транспортному засобу та вирішивши питання щодо виплати відповідної компенсації різниці у дійсній вартості спірних транспортних засобів (при наявності відповідних доказів).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 175/1025/20 (провадження № 61-814св23).

Ухвалю Арцизького районного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року за клопотанням ОСОБА_8 , позивача за зустрічним позовом, було призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання, зокрема щодо визначення дійсної вартості також транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 1 а. с. 121-122).

Відповідно до повідомлення експерта № 21-7136/7162 від 26 травня 2022 року про неможливість надання висновку, визначити дійсну вартість транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не виявилось можливим, оскільки вказаний автомобіль, який знаходиться у користуванні ОСОБА_2 не надано на дослідження (т. 1 а. с. 136).

У випадку неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна (транспортного засобу), визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15 (провадження № 61-9018сво18).

Відповідно до наданої позивачем за зустрічним позовом інформації з сайту «AUTO RIA» середня ринкова ціна на автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111, 2003-2006 року випуску, з пробігом від 320 до 430 тис. км. станом на 30 березня 2021 року складає від 5800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на час розгляду справи (зокрема, станом на час подання зустрічного позову 31 березня 2021 року) становить 161734,16 грн. (5800 х 27,8852) (т. 1 а. с. 45-47).

Доказів на спростування вказаного позивачем за зустрічним позовом розміру дійсної вартості транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідачкою за зустрічним позовом та її представником суду не надано.

Відповідного клопотання до суду під час розгляду справи про призначення експертизи стосовно визначення вартості транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , стороною відповідача за зустрічним позовом також не заявлено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом має право на грошову компенсацію частки різниці у дійсній вартості транспортних засобів марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі 87132,92 грн. (336000,00 - (336000,00 + 161734,16) : 2), виходячи з їх дійсної вартості на час розгляду справи, внаслідок чого позовна вимога про стягнення різниці у дійсній вартості вказаних транспортних засобів підлягає задоволенню.

Також, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі, подружжя придбало у власність нерухоме майно: 26 березня 2019 року квартиру АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , відповідачем за первісним позовом, не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на вказану квартиру, яка набута у період шлюбу. Так, представник відповідача за первісним позовом вказав, що на придбання спірної квартири були витрачені кошти від продажу успадкованої після смерті батька ОСОБА_5 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 , однак не надано суду доказів придбання спірної квартири за особисті кошти.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання спільною власністю, набутою під час шлюбу, вказаної квартири та виділення у порядку поділу спільного майна, набутою під час шлюбу ОСОБА_1 у власність на 1/2 частки вказаної квартири підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га, кадастровий номер :03:002:0997 та на земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства площею 0,0197 га, кадастровий номер :03:002:0996, належав за життя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 вересня 1981 року, рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради № 330 від 22 жовтня 2009 року (т. 1 а. с. 178, 180-181).

Відповідно до листа № 65/01-16 від 14 лютого 2023 року, виданого Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями є ОСОБА_2 , відповідач за первісним позовом, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 треті особи за первісним позовом (т. 1 а. с. 205).

Суду не надано доказів, що вказаний будинок за час шлюбу істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя або затрат другого з подружжя.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що вказаний будинок, розташований на вказаних ділянках, входить до спадкового майна, яке отримав також ОСОБА_2 , тому не підлягає розподілу, суд дійшов висновку, що вказаний будинок не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки він не був придбаний за спільні кошти чи в результаті спільної праці подружжя, внаслідок чого вимога ОСОБА_1 про поділ вказаного будинку не підлягає задоволенню через необґрунтованість.

Суд не бере до уваги посилання позивачки за первісним позовом, як на підтвердження обставин вимог первісного позову, що вказаний будинок, який зареєстрований за нею, придбаний подружжям у період шлюбу, оскільки на підставі висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 25 січня 2021 року наказом Міністерства юстиції України № 625/5 від 17 лютого 2021 року задоволено скаргу ОСОБА_4 , скасовано рішення від 10 серпня 2016 року № 30864244, прийняте державним реєстратором Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області Соколовим В.В. про реєстрацію вказаного будинку за позивачкою за первісним позовом (т. 1 а. с. 168, 169-173).

Також, суд не бере до уваги посилання третьої особи, представника відповідача за первісним позовом, що квартира АДРЕСА_2 , була придбана ОСОБА_2 за кошти, виручені з продажу успадкованої після смерті батька ОСОБА_5 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 , оскільки вказаними учасниками справи в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано жодного доказу на вказані обставини.

Суд не бере до уваги посилання третьої особи за первісним позовом, що за час шлюбу сторонами у справі був придбаний контейнер для ведення торгівельної діяльності площею 18,6 кв. м., вартістю 5000 доларів США, розташований на торгівельному місці за номером 354, на території ринку за адресою: АДРЕСА_4 та сторонам на момент розірвання шлюбу також належали на праві спільної власності товар та грошові кошти на суму 211000,00 грн., заощадження, накопиченні за час спільного ведення господарства та підприємницької діяльності у сумі 14600,00 доларів США готівкою, які позивачка за первісним позовом залишила собі, оскільки третьою особою в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано жодного доказу на вказані обставини.

Крім того, суд не бере до уваги посилання представника відповідача, третьої особи за первісним позовом, що ОСОБА_1 29 грудня 2020 року було придбано 21/100 частку житлового будинку загальною площею 301,5 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , на придбання якого були витрачені кошти подружжя, оскільки в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України суду не надано суду жодного доказу на вказану обставину.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та для задоволення зустрічного позову.

Керуючись статтями 2, 7, 44, 48, 76-81, 89, 128, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати спільною власністю, набутою під час шлюбу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ): квартиру АДРЕСА_2 ; транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В порядку поділу спільного майна, набутою під час шлюбу, виділити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у власність частку квартири АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», 2005 року випуску, білого кольору, з об`ємом двигуна 2148 см. куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію частки різниці у дійсній вартості транспортних засобів марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», 2005 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», 2005 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі 87132 (вісімдесят сім тисяч сто тридцять два) гривні 92 копійки.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Гусєва Н.Д.