П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року м. Київ

Справа № 759/23963/23

Провадження: № 22-ц/824/9810/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року, ухвалене під головування судді Єросової І. Ю.,

у справі за позовом Органу опіки та піклування Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: Святошинський районний в м. Києві центр соціальних служб, Центр соціально-психологічної реабілітації виконавчого органу Київської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

у с т а н о в и в:

У грудні 2023 року орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - орган опіки та піклування) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідачі неналежним чином виконують батьківські обов`язки. Так, дитина проживає разом із матір`ю, яка веде асоціальний спосіб життя. Оскільки батьками дитини не змінено свого способу життя, за направленням Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради від 18.08.2023 року малолітнього ОСОБА_2 влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей. З батьками дитини неодноразово проводились профілактично-роз`яснювальні бесіди щодо недопущення неналежного виконання батьківських обов`язків, ретельного прибирання квартири, доцільності відвідування дитиною дошкільного навчального закладу. Ураховуючи те, що до теперішнього часу відповідачі не виконали жодної рекомендації Служби у справах дітей, продовжують і далі зловживати алкогольними напоями, для дитини не створені відповідні умови проживання, розвитку та виховання, виникла необхідність звернення до суду із вказаним позовом.

На підставі викладеного, просили суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідачів аліменти у розмірі з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на користь особи або закладу, де перебуватиме дитина, для її утримання до досягнення повноліття.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2024 р. провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав громадянина ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь закладу, де перебуватиме дитина аліменти у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.12.2023 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржуване рішення суду не ґрунтується на всебічному та повному з`ясуванні всіх обставин справи, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи. Зазначає, що не вживає наркотичні засоби та не зловживає алкогольними напоями, що підтверджується довідкою від нарколога. Матеріали справи містять докази зловживання алкогольними напоями ОСОБА_3 , але, аж ніяк не ОСОБА_1 . Вказує, що працює у Філії «Трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо ім. Шевченка на посаді дорожньо-колійного працівника з 07 серпня 2020 року по теперішній час, має невеликий, але стабільний дохід, позитивно характеризується. Проживає разом із своїми батьками, поганих звичок не має. В квартирі, за місцем свого проживання, обладнав місце для проживання сина, підготував ліжко, шафу для одягу, чисту білизну, стіл для занять, канцелярське приладдя, книжки. Дізнався про перелік необхідних документів в реєстратурі дитячої поліклініки для заключення медичної декларації з лікарем-педіатром. Також записав дитину до резерву в заклад дошкільної освіти комбінованого типу №85 «Перші сходинки». Стверджує, що зацікавлений, щоб дитину віддали йому на виховання. Згоден вести співробітництво з необхідними службами з соціального контролю сім`ї. Також зауважує, що батьки погодилися допомагати йому у вихованні та розвитку сина ОСОБА_4 , про що надали письмові заяви.

Постановою Київського апеляційного суду від04 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року скасовано, ухвалено нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: Святошинський районний в місті Києві центр соціальних служб, Центр соціально-психологічної реабілітації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року компенсовано ОСОБА_1 за рахунок держави витрати із сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Стягнуто з Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4 026 грн за подачу апеляційної скарги.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2025 року касаційну скаргу Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року справу призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Ненада О. А. підтримали подану апеляційну скаргу у повному обсязі, наполягаючи на її задоволенні з підстав, викладених у скарзі. Заявили про наявність у батька чітких намірів щодо належного піклування про малолітнього сина, ОСОБА_2 , зокрема, повідомили суд про підготовку місця для подальшого навчання дитини у школі. Також, ОСОБА_1 поінформував суд про готовність вжити конкретних заходів для поліпшення житлових умов дитини: укласти договір оренди або оформити реєстрацію в житловому приміщенні, яке належить його матері, з метою офіційного визначення місця проживання дитини та створення для неї стабільного побутового середовища.

Представник Органу опіки та піклування Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації Скритуцька О. Д., ОСОБА_5 , представник малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її необґрунтованою. У своїх виступах вони наголосили на тому, що, на їх переконання, відповідач не вживає достатніх і ефективних дій, спрямованих на забезпечення найкращих інтересів дитини.

Представники органу опіки також зазначили, що умови проживання, створені батьком, не відповідають встановленим санітарно-гігієнічним вимогам, а дитину забезпечено одягом переважно за рахунок благодійної допомоги з боку релігійних громад, що, на їхню думку, свідчить про нездатність батька самостійно забезпечити основні потреби сина.

В ході судового засідання, за участю педагога-психолога ОСОБА_7 , був допитан малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході опитування дитина надала суду послідовні, змістовні та логічно зв`язані відповіді, відповідно до свого віку та рівня розвитку.

ОСОБА_4 охарактеризував умови перебування в Центрі соціально-психологічної реабілітації як зрозумілі та усталені. ОСОБА_4 також повідомив, що його регулярно відвідують батько, ОСОБА_1 , а також бабуся та дідусь. Зустрічі з рідними викликають у нього позитивні емоції. Зазначив, що під час таких візитів батько приносить йому солодощі, а під час перебування в помешканні батька бабуся пригощала його фруктами.

Малолітній ОСОБА_4 повідомив, що мати, ОСОБА_3 , не відвідує його, оскільки, за його словами, «вона поїхала», причину не уточнював, що відповідає віковим обмеженням у розумінні ситуації.

На запитання суду, чи бував він за місцем проживання батька, ОСОБА_4 підтвердив, що так, бував, умови проживання бачив, і йому там усе сподобалося. Також, дитина наголосила на тому, що батько обіцяв забрати його з Центру на спільне проживання, чого він, за власними словами, з нетерпінням очікує.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення учасників справи, малолітньої дитини, за участі педагога-психолога, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 7).

Центром соціальних служб Святошинської в м. Києві державної адміністрації, Службою у справах сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Службою у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації та його Центром соціально-психологічної реабілітації дітей з батьками малолітнього ОСОБА_2 неодноразово проводилась робота як консультативного, так і попереджувального характеру щодо виховання дитини, створення належних умов проживання.

21 липня 2023 року листом № 412/07 Центру соціальних служб Святошинської в м. Києві державної адміністрації повідомлено, що під час надання соціальних послуг ОСОБА_3 часто знаходиться в нетверезому стані, в квартирі не дотримано санітарно-гігієнічних норм, дитина часто буває голодна та має хворобливий вигляд. Фінансово родина перебуває в скрутному становищі, матір не виявляє зацікавленості в працевлаштуванні (т. 1, а. с. 13).

22 червня 2023 року педагогічними працівниками інклюзивно-ресурсного центру складено висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини ОСОБА_2 , відповідно до якого умови проживання в сім`ї - відомості не вказані; антропометрічні навички відповідають середньому рівню фізичного розвитку, загальний емоційний фон позитивний; потребує корекційно-розвиткових занять з логопедом, розвитку комунікативних навичок; наявні функціональні труднощі помірного ступеню прояву; рекомендований рівень підтримки в закладі освіти - 3 (т. 1, а. с. 29).

09 серпня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до Служби у справах сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про тимчасове влаштування дитини до спеціалізованого закладу (т. 1, а. с. 14).

14 серпня 2023 року батько дитини, ОСОБА_1 надав Службі у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації письмові пояснення про неможливість повноцінно виховувати дитину у зв`язку з поганими стосунками з матір`ю дитини (т. 1, а. с. 23).

16 серпня 2023 року ОСОБА_8 (матір ОСОБА_1 ) та ОСОБА_9 (батько ОСОБА_1 ), 17 серпня 2023 року ОСОБА_10 (матір ОСОБА_3 ) надали Службі у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації пояснення про те, що вони за станом здоров`я не мають змоги забрати онука на проживання (т. 1, а. с. 100-102).

У направленні № Ц120-В/3 від 17 серпня 2023 року до відділення загальної соціально-психологічної реабілітації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї Києва причиною направлення малолітнього ОСОБА_2 зазначено: «мати зловживає алкогольними напоями, не приділяє належної уваги дитині, дитина потребує подальшого проходження соціально-психологічної реабілітації» (т. 1, а. с. 18).

18 серпня 2023 року Службою у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації дитину ОСОБА_2 передано до Комунального некомерційного підприємства «Дитяча клінічна лікарня № 3» (т. 1, а. с. 19, 20).

Згідно з психолого-педагогічною характеристикою та висновком Центру соціально-психологічної реабілітації дітей за час перебування дитини в закладі з 18 серпня 2023 року батьки відвідували дитину, але під час зустрічей дитина емоційно дистанціюється від рідних, що свідчить про низький рівень емоційної прив`язаності. Мати під час відвідування нічого не приносить з домашніх речей або гостинців, тримає дистанцію з дитиною, спостерігається низький рівень батьківської компетентності.

Відповідно до протоколу засідання з представниками служб у справах дітей та соціальних служб м. Києва від 07 вересня 2023 року, на якому був присутній ОСОБА_1 , встановлено, що він працює, однак має проблеми із житлом у зв`язку із матеріальним становищем. Зазначив, що хоче покращити свій майновий стан, забезпечити задовільні умови для проживання дитини та повернути хлопчика в сім`ю. Психолог повідомила про психологічний стан хлопчика, що проходить адаптаційний період в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Начальник відділу профілактично-правової роботи Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної державної адміністрації повідомила, що мати не виконує батьківських обов`язків щодо дитини, квартира, у якій проживає матір та сестра, перебуває у занедбаному стані, брудна, наявні таргани, відсутні меблі, матір проявляє холодне ставлення щодо дитини. Головний спеціаліст відділ профілактичної роботи служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної державної адміністрації зазначила, що матір проявляє холодне ставлення до дитини, хлопчик перебуває у занедбаному стані. За результатами обговорення встановлено необхідність покращення житлово-побутових умов та надання можливості їх обстеження, термін виконання 1 місяць. Протокол підписаний ОСОБА_1 (т. 1, а. с 121, 122).

У своїх поясненнях від 06 жовтня 2023 року до Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_1 зобов`язався покращити умови проживання дитини, влаштувати ОСОБА_2 до дитячого садочку і підтримувати матір дитини (т. 1, а. с. 24).

28 листопада 2023 року згідно з висновком Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 25 жовтня 2023 року прийнято рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а. с. 39-41).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла (т. 1, а. с. 59).

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 звертався до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про передачу сина йому на виховання, вказуючи про створення нормальних умов за місцем проживання із батьками за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 132).

Відповідно до довідки від 07 лютого 2024 року ОСОБА_1 працює у філії «Трамвайно ремонтно-експлуатаційне депо ім. Шевченка» на посаді дорожньою-колійного робітника з 07 серпня 2020 року. Відповідно до характеристики з місця роботи проявив себе як старанний спокійний працівник, трудову дисципліну не порушував, має вищу освіту (у 2009 році закінчив Київський національний університет будівництва і архітектури) (т. 1, а. с 134, 135).

15 лютого 2024 року Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації отримано заяву від ОСОБА_1 про проведення обстеження житла за адресою: АДРЕСА_1 для визначення придатності умов проживання для дитини.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 21 лютого 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 умови проживання створені частково, квартира потребує ретельного прибирання та косметичного ремонту, захаращена речами, в кімнатах відсутні шпалери, відсутнє окреме спальне місце для дитини та стіл для занять. Є шафа без речей, журнальний стіл з мінімальним набором канцелярії. За результатом бесіди встановлено, що зі слів ОСОБА_8 (1957 року народження, власник, матір ОСОБА_1 ) для дитини та батька ОСОБА_1 звільнили одну кімнату. Через фінансову скруту та зайнятість покращити умови проживання важко; всі речі, якими захаращена квартира, надані церковними храмами, які вона відвідує. ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , як зазначено в акті, від його підписання відмовились (т. 1, а. с. 193, 194).

Відповідно до довідки закладу Дошкільної совіти комбінованого типу «Перші сходинки», ОСОБА_2 зарахований до списку спеціальної групи з 27 грудня 2023 року (т. 1, а. с. 165).

Відповідно до довідки Київської міської наркологічної клінічної лікарня «Соціотерапія» № 492239 від 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 , 1980 року народження, за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Задовльняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, оскільки як під час спільного проживання із ОСОБА_3 та сином, так і після того, коли з початку 2022 року вони не проживали разом, він не піклувався про фізичний і духовний розвиток свого сина, хоча перешкод йому ніхто не чинив. Ураховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, необхідність забезпечення найкращих інтересів дитини та створення їй умов для нормального розвитку та виховання, суд визнав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 .

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Схожі висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

Вказані висновки підтримані також і в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23).

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

У частині другій статті 171 СК України закріплено випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України) (див. постанову Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 679/1413/14-ц (провадження № 61-10298св18)).

Зважаючи на вікову категорію малолітньої дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання її думки. Коли суд бажає вислухати думку дитини та при цьому не травмувати психіку дитини і уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності (див. постанову Верховного Суду від 17 липня 2019 року в справі № 185/6994/15-ц (провадження № 61-5606св19)).

Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його сином, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку його батька, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав.

Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас, їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)).

Так, в ході судового засідання за участю педагога-психолога ОСОБА_7 був допитаний малолітній ОСОБА_11 , під час якого він надав суду послідовні, змістовні та логічно зв`язані відповіді, відповідно до свого віку та рівня розвитку.

Зі слів дитини убачається, що він орієнтується у своєму щоденному розпорядку, охарактеризував умови перебування в Центрі соціально-психологічної реабілітації як зрозумілі та усталені. ОСОБА_4 повідомив, що його регулярно відвідують батько, ОСОБА_1 , а також бабуся та дідусь. Зустрічі з рідними викликають у нього позитивні емоції. Зазначив, що під час таких візитів батько приносить йому солодощі, а під час перебування в помешканні місця проживання батька бабуся пригощала його фруктами.

Малолітній ОСОБА_4 також повідомив про те, що мати, ОСОБА_3 , не відвідує його, оскільки, за його словами, «вона поїхала», причину або місце перебування він не уточнив, що відповідає віковим обмеженням у розумінні ситуації.

На запитання суду, чи бував він за місцем проживання батька, ОСОБА_4 підтвердив, що так, бував, умови проживання бачив, і йому там усе сподобалося. Також, дитина наголосила на тому, що батько обіцяв забрати його з Центру на спільне проживання, чого він, за власними словами, з нетерпінням очікує.

Загальна емоційна реакція дитини на питання суду була стабільною, впевненою, без ознак страху чи тривоги. Висловлювання щодо батька, бабусі й дідуся мали позитивний емоційний характер, що може свідчити про наявність емоційного зв`язку з батьком.

Зібрані у справі докази не містять відомостей про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків з виховання дитини ОСОБА_2 .

Крім того, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів були досліджені фотоматеріали, долучені до матеріалів справи (т. 2, а. с. 160), які свідчать про наявність емоційного зв`язку між батьком, ОСОБА_1 , та малолітнім сином ОСОБА_2 . Вказані фотодокази відображають моменти спілкування, спільного проведення дозвілля та теплих міжособистісних взаємин між дитиною та батьком.

Колегія суддів також позитивно оцінила намагання ОСОБА_1 змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків та вдосконалити батьківські навички. Ці прагнення підтверджуються, зокрема, сертифікатом про успішне проходження ним курсів з підвищення батьківського потенціалу (т. 2, а. с. 161), що свідчить про усвідомлення ним значущості ролі батька у житті дитини та бажання належним чином виконувати свої обов`язки.

У судових засіданнях в межах апеляційного провадження ОСОБА_1 поводив себе зважено, доброзичливо, проявляв зацікавленість у подальшій долі сина, не справив на колегію суддів негативного враження. Він повідомив, що забезпечив належні умови для проживання дитини за місцем проживання разом із своєю матір`ю, ОСОБА_8 , яка є власницею житла, та батком, за адресою: АДРЕСА_1 . Мати, зі слів ОСОБА_1 , виділила для онука окрему кімнату.

Також, ОСОБА_1 запевнив суд, що має намір найближчим часом вирішити питання щодо офіційної реєстрації свого місця проживання.

Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Адже, вказаний висновок не містить переконливих і чітко встановлених фактів, які б підтверджували наявність умисного, систематичного ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків.

Більш того, сам орган опіки у своєму ж висновку зазначає, що батько здійснював фінансову підтримку дитини, однак ці кошти не використовувалися належним чином, а витрачались матір`ю дитини, ОСОБА_3 , не за призначенням. Отже, наявні обставини, навпаки, свідчать про активну участь ОСОБА_1 у забезпеченні потреб дитини, що є несумісним із підставами для позбавлення його батьківських прав.

Доводи висновку про те, що ОСОБА_1 не змінює свого способу життя, відмовився від проходження реабілітації, щодо ОСОБА_1 є безпідставними, адже жоден із поданих позивачем доказів не містить відомостей щодо зловживання алкоголем чи наявності негативних інших звичок у ОСОБА_1 . Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач є особою з вищою освітою, не перебуває на обліку у нарколога, за місцем роботи характеризується позитивно, має невеликий, але стабільний дохід.

При цьому, колегія суддів зауважує, що всі акти обстеження умов проживання, що додані до позовної заяви, складались за місцем проживання дитини саме з матір`ю, яка померла до відкриття провадження у даній справі, й не містять жодних фактів щодо батька дитини, ОСОБА_1 .

Так, акт обстеження умов проживання від 21.02.2024 року, щодо якого у справі відсутня інформація про суб`єкта подання такого доказу й процесуального порядку його залучення у судовому засіданні, колегія суддів також відхиляє як доказ неналежного виконання ОСОБА_1 обов`язків з виховання дитини, однак, вважає, що обставини викладені у акті, дійсно підтверджують складний матеріальний стан, який у будь якому разі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, як порушення комунікації дитини із батьком.

Водночас, колегія суддів критично оцінює фотодокази, надані органом опіки та піклування, стосовно житлових умов за місцем проживання батька дитини (т. 2, а. с. 94-96).

Дійсно, зафіксовані умови не можна назвати «ідеальними» чи «високого рівня комфорту». Проте, колегія суддів зазначає, що дитина забезпечена необхідними базовими побутовими умовами: у квартирі наявні справні меблі, окреме ліжко, письмовий стіл, санвузол, ванна кімната, усе перебуває в придатному стані для користування. Крім того, дитина має достатній обсяг сезонного одягу, необхідного для проживання та відвідування закладу освіти.

Оцінюючи доводи представниці органу опіки в судовому засіданні про те, що частину речей дитина отримала як благодійну допомогу від релігійних громад, колегія суддів вважає їх не достатніми для дискредитації батьківського потенціалу ОСОБА_1 .

Слід зауважити, що в сучасних соціально-економічних реаліях, особливо в умовах воєнного стану в державі, благодійна підтримка є поширеним і прийнятним засобом задоволення потреб як родин, так і дітей. Отримання такої допомоги саме по собі не свідчить про недбалість чи неспроможність батька виконувати свої обов`язки, а лише демонструє його відкритість до соціальної підтримки та бажання забезпечити дитину всім необхідним, звісно що, в межах своїх можливостей.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 є єдиним годувальником у родині, офіційно працевлаштований, а також виявляє постійне прагнення до покращення умов проживання дитини, підстав для негативної оцінки його життєвих обставин колегією суддів не вбачається.

Подану позивачем та долучену судом першої інстанції (з порушенням процесуального порядку) інформацію щодо складення відносно відповідача двох протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 178 КУпАП у 2020 році та за ст. 173 КУпАП колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначена інформація не має правового значення для вирішення спору по суті та не стосується предмета доказування у межах даної цивільної справи.

Крім того, інші матеріали справи, що містяться в матеріалах справи (т. 1, а. с. 178-194) та були долучені судом першої інстанції за ініціативою позивача в останньому судовому засіданні (також з порушенням встановленої процесуальної процедури), не містять відомостей, які мають значення для доведення обставин, що стосуються відповідача ОСОБА_1 . Адже, ці матеріали стосуються померлої матері дитини, ОСОБА_3 , а також її старшого сина, ОСОБА_12 , у зв`язку з чим вони не можуть бути враховані як належні та допустимі докази у даному провадженні.

Надаючи оцінку тим обставинам та доводам, що ОСОБА_1 залишив дитину в критичний момент, під час повномасштабного вторгнення, знаючи про асоціальний спосіб життя матері, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять достатніх доказів умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків у цей період.

Натомість, ураховуючи загальний хаос, характерний для перших місяців воєнного стану, а також розірвані стосунки між батьками та відсутність об`єктивної інформації про реальний стан дитини на той час, не можна зробити однозначного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у залишенні дитини в небезпеці.

Крім того, згодом, він все ж проявив ініціативу, звертався із заявами про передачу йому дитини на виховання, вживав заходів для покращення житлових умов, отримав відповідні сертифікати про батьківське навчання.

Щодо емоційного дистанціювання дитини від батька.

Колегія суддів приймає до уваги надані раніше висновки Центру соціально-психологічної реабілітації щодо емоційного дистанціювання дитини від батька.

Водночас, як вже зазначено колегією суддів вище, під час особистого опитування в судовому засіданні малолітній ОСОБА_2 висловив позитивне ставлення до батька, зазначив, що той регулярно його відвідує, приносить ласощі, а також висловив бажанняпроживати з ним.

Отже, динаміка емоційного зв`язку між дитиною та батьком має позитивну тенденцію до відновлення і не може бути використана як виключна підстава для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Підсумовуючи, колегія суддів відмічає, що матеріали справи свідчать не лише про готовність ОСОБА_1 відновити стосунки з дитиною, а й реальні кроки в цьому напрямку. Ураховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, на даному етапі є передчасним і не відповідає найкращим інтересам дитини.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та позбавленні батьківських прав ОСОБА_1 , при цьому, не врахувавши,що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який за даних обставин, застосовувати не можна, оскільки матеріалами справи встановлено, що батько не втратив зв`язок із єдиним синомта дитина любить батька.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Поза увагою суду першої інстанції залишилися норми цивільного процесуального закону, відповідно до яких обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

За таких обставин, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові, за таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 липня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова