Справа №569/6130/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника Рівненської міської ради Кунаш Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Рівненської міської ради про поділ квартири, що є у спільній сумісній власності та визнання права власності на її частку за набувальною давністю,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі - відповідач), в якому просив поділити на частки квартиру АДРЕСА_1 , присудивши йому, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/4 ідеальній частці квартири, та визнати за ним право власності на частку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за набувальною давністю, а всього визнати за ним право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно спільно поданої заяви та наказу директора Департаменту міського господарства м. Рівне № 452 від 26 листопада 1996 року членами сім`ї: ним, його батьком ОСОБА_5 , його дружиною ОСОБА_3 та його сином ОСОБА_4 приватизована та набута у спільну сумісну власність квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 66,1 м. кв.

На час приватизації вказаної квартири всі члени сім`ї проживали спільно в даній квартирі.

В 2001 році його батько ОСОБА_5 знявся з реєстрації у вказаній квартирі та переїхав на постійне місце проживання в м. Полтава. В 2005 році він для батьків купив квартиру АДРЕСА_2 та вони переїхали до неї проживати. Вказана квартира була оформлена на ім`я його матері ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_5 помер. На день смерті батько не проживав з ними в Рівному, був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Після смерті батька ніхто із родичів-спадкоємців до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини не звертався.

В 2018 році померла його мати ОСОБА_6 . Після її смерті його сестри ОСОБА_7 та ОСОБА_8 успадкували квартиру в с. Оженин Острозького району Рівненської області. А він із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до органів нотаріату не звертався і спадщину не приймав.

На частку покійного батька ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 , як на частину спадщини, його сестри не претендували і не претендують на даний час.

10 серпня 2013 року його син ОСОБА_4 знявся з реєстрації по АДРЕСА_4 та переїхав проживати в АДРЕСА_5 , а з 28 грудня 2018 року переїхав на постійне проживання в смт. Коцюбинське Бучанського району Київської області, де і проживає на даний час. Син, як співвласник, в утриманні квартири участі не приймає, будь-якого інтересу до квартири не проявляє, майно, що належить йому на праві власності та особисті речі у квартирі не зберігає.

Отже, з 2013 року у даній квартирі проживає тільки він та його дружина, але фактичними співвласниками, крім них, є його син ОСОБА_4 та його покійний батько ОСОБА_5 .

За таких обставин, так як після смерті батька він та інші родичі - спадкоємці не звертались в органи нотаріату із заявами про прийняття спадщини і частка покійного батька не була виділена за згодою всіх членів сім`ї, виникла необхідність у поділі квартири, що є у спільній сумісній власності з визначенням часток. І, оскільки весь тягар утримання цієї квартири несе він, то він претендує на частку покійного батька ОСОБА_5 та частку сина ОСОБА_4 , який не проживає в даній квартирі більше 10 років, не користується нею у інший спосіб та не утримує її, за набувальною давністю.

01 травня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив залучити в якості співвідповідача Рівненську міську раду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 травня 2025 року залучено до участі в справі співвідповідача Рівненську міську раду.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили задовольнити з підстав у ньому наведених.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала.

Представник Рівненської міської ради Кунаш Т.В. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи. 23 квітня 2025 року ОСОБА_4 подав заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К., в якій просив справу розглянути без його участі. Позов визнає та повідомляє суд, що в квартирі не проживає з серпня 2013 року, не має наміру повертатися для проживання в дану квартиру та приймати участь в її утриманні, житлом забезпечений.

Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачами та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує таке.

Як встановлено судом, 26 листопада 1996 року Департаментом міського господарства міської Ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на житло, згідно якого ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира по АДРЕСА_4 .

Зокрема, ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15 березня 2025 року, серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_1 , а ОСОБА_4 є їхнім сином, що підтверджується копіями їх паспортів серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Оженинською сільською радою 06 квітня 2006 року.

Як вказує позивач і не заперечується сторонами спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_5 не заводилася, ніхто з спадкоємців до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Як слідує з Інформаційної довідки, виданої Комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» №507 станом на 13 лютого 2025 року квартира за адресою: АДРЕСА_4 є зареєстрованою на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно платіжних інструкцій за період 2023-2025 роки ОСОБА_1 оплачує комунальні послуги, які надаються за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.369 ЦК).

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Аналізуючи наведені вище норми Закону, суд зауважує, що презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом.

За таких обставин суд доходить висновку, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності у рівних частках, тобто ОСОБА_1 належить 1/4 частка даної квартири, ОСОБА_3 1/4, ОСОБА_4 1/4, і після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/4 частку спірної квартири.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями частин першої, другої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, в постанові від 14 травня 2019 року по справі №910/17274/17, не вбачала підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

За таких обставин, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, продовжує понад 10 років відкрито, безперервно володіти 2/4 частками квартири АДРЕСА_1 , а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 2/4 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , загалом визнавши за ним право власності на 3/4 частки даної квартири.

Відповідно суд приймає визнання відповідачами позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Рівненської міської ради про поділ квартири, що є у спільній сумісній власності та визнання права власності на її частку за набувальною давністю задовольнити.

Визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 : ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки; ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки; ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки; ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 2/4 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , загалом визнавши за ним право власності на 3/4 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач Рівненська міська рада, місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 12А, м. Рівне, .

Повне судове рішення складено 10 липня 2025 року.

Суддя О.О. Першко