справа № 619/2150/25
провадження № 2/619/1133/25

16 липня 2025 року,
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 619/2150/25,
ім`я (найменування) сторін:
позивач: СТОВ «Вільне»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
вимоги позивача: про зобов`язання вчинити певні дії,
представник позивача: Тітов І.Б.
Стислий виклад позиції позивача.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 28.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.06.2025.
Відповідно до ухвали суду від 05.06.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 08.07.2025 та здійснено перехід до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого в цьому судовому засіданні призначено на 16.07.2025.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у наданій заяві просить здійснити розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення на зареєстроване місце проживання, яке було вручено особисто, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення 27.06.2025.
Крім того, відповідач повідомлений шляхом направлення sms-повідомлення, про що свідчить довідка про доставку sms.
Відповідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач, будучи повідомленим про дату та час розгляду справи не з`явився у судове засідання, не подав відзив на позов, до того ж, інформація щодо часу розгляду даної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
03.08.2021 між СТОВ «Вільне» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки б/н, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 надає СТОВ «Вільне» в строкове платне користування земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Солоницівської селищної ради Харківської області і перебуває у власності СТОВ «Вільне» згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 763837, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 219 від 01.04.2003 (а.с. 16-18).
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
СТОВ «Вільне» на адресу ОСОБА_1 направлялися повідомлення № 67 від 22.12.2022, № 58 від 21.12.2023, № 2 від 14.01.2025, у яких зазначалося про необхідність з`явитися до каси СТОВ «Вільне» для отримання орендної плати за 2022-2024 роки, які поверталися до відправника з зазначенням, що «адресат відмовився» від отримання кореспонденції, копії яких надані до суду (а.с. 6-12).
Згідно з ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
За змістом ст. 21 ЗУ «Про оренду землі», розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №554/2542/16-ц (провадження № 61-1207св18) зроблений висновок по застосуванню частини першої статті 613 ЦК України та вказано, що прострочення кредитора полягає або в безпідставній відмові від прийняття належного виконання, або в невиконанні кредиторських обов`язків, або в інших діях чи бездіяльності з боку кредитора, які не дозволяють боржнику виконати зобов`язання належним чином. Якщо прострочення боржника - це прострочення в виконанні зобов`язання, то прострочення кредитора - це прострочення в прийнятті виконання зобов`язання.
У разі відсутності кредитора в місці виконання зобов`язання або ухилення ним від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з його боку боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори (пункти 1, 2 частини першої статті 537 ЦК України).
Частина 1 ст. 15 ЦК України не передбачає такого способу захисту прав, як зобов`язання особу надати реквізити банківських рахунків. Такий спосіб захисту порушеного права не є ефективним, до надання реквізитів банківських рахунків не можна примусити. Така вимога не є матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача, на підставі якої суд приймає рішення.
До аналогічний висновків дійшли й Верховний Суд України та Верховний Суд, розглядаючи відповідні справи, в яких предметом позову були зобов`язання підписати акти приймання-передачі природного газу та акти приймання-передачі електричної енергії.
У своїй постанові від 02 червня 2009 року у справі № 3-1971к09 Верховний Суд України у складі Судової палати в господарських справах, скасовуючи судові рішення Вищого господарського суду та судів першої й апеляційної інстанцій та припиняючи провадження у справі, пославшись на ч. 1 ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, зазначив, що "Вказані норми законів не передбачають такого способу захисту прав, як підписання акта приймання-передачі товару за договором транспортування. Заявлена вимога про зобов`язання підписати акт прийому-передачі природного газу за Договором не може бути предметом позову, оскільки такий акт є доказом підтвердження наявності чи відсутності юридичних фактів, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не є матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача, на підставі якої суд приймає рішення. Відповідно до ст.12 ГПК зазначений спір не підлягає розгляду в господарських судах".
До такого ж висновку дійшла й Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, зазначивши, що "…вимога надати акт приймання-передачі електроенергії за відповідним договором купівлі-продажу не може бути предметом позову, оскільки такий акт є підтвердженням наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору (в цій справі електроенергії). Тобто такий акт є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором, а підписання акту не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань. Заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача надати акт приймання-передачі електроенергії за договором купівлі-продажу не приводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення".
У підпунктах 11.8211.85 постанови від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.438.46 постанови від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 58 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, пункті 23 постанови від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та підпункті 8.49 постанови від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (підпункт 8.46), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22 червня 2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155).
Враховуючи, що заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача надати реквізити банківських рахунків не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення, отже, позивачем не правильно обрано спосіб захисту, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у позові суд відмовляє, судовий збір залишається за рахунок позивача.
Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Відмовити повністю у позові Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЛЬНЕ» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.
Надіслати представникам сторін копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня оголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) сторін:
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя І. М. Нечипоренко