Справа № 461/3122/19
Провадження № 2/369/909/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області в м. Києві цивільну справу № 461/3122/19 за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 яка діяла в інтересах недієздатного ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2

Зазначене підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним з шестимісячного віку, встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_4 та призначено ОСОБА_5 опікуном недієздатного ОСОБА_4

ОСОБА_6 , починаючи з 11.10.2006 року перебував у зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі з ОСОБА_3 (надалі - Відповідач або ОСОБА_3 ), від шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, копія якого додається.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , копія якого додається до позову.

Після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України відкрилася спадщина на 13/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0117 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 0:01:017:0001.

За життя ОСОБА_6 було складено заповіт, яким він заповів все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і, взагалі, все те, що на день його смерті належало йому та на що він за законом мав би право, своїй доньці - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Незалежно від змісту вказаного вище заповіту, право на спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на обов`язкову частку у спадщині має його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого визнано за рішенням суду недієздатним з шестимісячного віку, а також малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківство відносно якого оспорюється ОСОБА_5 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 .

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли: донька померлого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; недієздатний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5

Влітку 2018 року ОСОБА_5 стало відомо, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 народила дитину - ОСОБА_4 , батьком якої в свідоцтві про народження було записано померлого ОСОБА_6 . Державна реєстрація народження ОСОБА_4 проведена Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 15.06.2018 року, про що складено відповідний актовий запис №125.

Після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , і до народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сплинуло шість місяців. За таких обставин підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є застосування ст. 133 СК України, в якій визначено, що, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

ОСОБА_5 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважає, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не може бути батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 не було відомо про вагітність ОСОБА_3 , тобто ОСОБА_6 за життя не міг знати, що буде записаний батьком новонародженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . оскільки помер до його народження.

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не підтримували подружні стосунки та не проживали разом близько п`яти років до смерті ОСОБА_6 . Навіть у 2013 року ОСОБА_3 зверталася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання їх спільної доньки, адже останній матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав взагалі, а дитина проживає з ОСОБА_3 і знаходиться на її утриманні. За результатами розгляду справи про стягнення аліментів Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення від 06.08.2013 року (справа №369/6649/13-ц).

ОСОБА_6 проживав один в будинку АДРЕСА_1 до дня смерті. При цьому, ОСОБА_3 жодного разу з червня 2017 року в будинку не з`являлася. Крім того, у будинку, де проживав ОСОБА_6 було відсутнє постачання електроенергії і останній жив без світла. Крім того, ОСОБА_6 незадовго до смерті отримав травму голови, не пам`ятав ні ОСОБА_5 , ні їх спільних дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не займалася також і організацією поховання ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Тому позивач просила суд:

- Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що не є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- Виключити відомості про ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , як про батька з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеного 15.06.2018 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 125;

- Зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести зміни в актовий запис №125 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеного 15.06.2018 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, а саме: виключити із графи «батько» відомості про ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

04.06.2019 року до суду Відповідачем ОСОБА_3 було подано відзив, в якому зазначено що позивачкою ОСОБА_5 та її представником адвокатом Хомич І.О. змістом позовної заяви грубо порушується стаття 32 Конституції України, якою встановлено, що „Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією У країни,... Кожному гарантується судовий Захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Крім того, позивачка вдається до спотвореного тлумачення та фальшування фактів, своє бажане намагається видати за дійсне, своєвільно трактує норми законодавства, що межує із шахрайством.

Так, вона неправомірно посилається на припис ч. 3 статті 137 Сімейного кодексу України, тоді як оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини можливе на підставі ч. 1 цієї статті, а саме: „Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства.

Тобто, якщо сам батько за життя звернувся до нотаріуса з приводу оспорювання свого батьківства ще ненародженої дитини та, після звернення передчасно помер, то його спадкоємці можуть довести справу до кінця вже в суді. Оспорювати батьківство у всіх інших випадках можуть тільки мати та батько дитини, а спадкоємці тільки у одному випадку, якщо особа за життя не знала про те, що записана батьком дитини, і це стало відомо після її смерті!

Позивачка ОСОБА_5 і покійний ОСОБА_6 припинили шлюб у 2003 році, від шлюбу мали двох синів. З цього часу позивачка з дітьми перейшла жити у будинок літньої кухні, а покійний із своєю матір`ю залишилися у будинку. Обидві споруди знаходяться на одному подвір`ї.

У 2003 році ОСОБА_5 звернулася до суду про стягнення аліментів. Судом був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Потім у 2006 році вона подала заяву про відмову від аліментів і відсутність претензій до ОСОБА_6 , виконавчий лист було повернено.

Згодом ОСОБА_5 підробила цей виконавчий лист, змінивши дату з №2-433 від 23.01.2003 року на №2-433 від 23.01.2008 року і знову державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження, по якому у 2010 році ОСОБА_8 було притягнуто до кримінальної відповідальності за рішенням суду.

У 2006 році покійний одружився з ОСОБА_3 , у них народилася дочка ОСОБА_7 , 2007 року народження

З часом, після смерті матері покійного-власниці нерухомості, неочікувано стало відомо, що вона 12/25 частин подарувала невістці ОСОБА_5 , а 13/25 частин спадкував покійний ОСОБА_6 , який свою частку майна ще за життя заповів своїй дочці.

Є безліч доказів знущання з боку ОСОБА_5 над покійним і його сім`єю: вона забором перекрила доступ до криниці - єдиного джерела води, вона незаконно уклала договір на користування електроенергією замість власниці-свекрухи та до 2014 року користувалася в своїй літній кухні електроенергією через лічильник, який знаходився в будинку, не сплачувала за споживання, на всі прохання передати договір цинічно відмовляла. Доказом є її письмова відповідь на звернення ОСОБА_3 , а також рішення Києво-Святошинського суду, яким з позивачки стягнуто заборгованість у сумі близько 13 тисяч гривень.

Через цинічну незгоду позивачки врегулювати питання користування електроенергією у червні 2017 року будинок від електромережі було відрізано. На звернення ОСОБА_3 їй було відмовлено в укладанні договору і будинок залишився без світла і тепла. Вже наприкінці 2017 року ОСОБА_3 з дочкою та вже вагітна не могла жити у будинку, а оскільки у будинку неможливо було готувати їжу, тому ОСОБА_3 щодня приносила гарячу їжу ОСОБА_6 , допоки він не помер у цьому холодному будинку 1 січня 2018 року.

Доказами того, що поховання покійного здійснила ОСОБА_3 є лист Києво- Святошинської місцевої прокуратури від 02.01.2018 року № 728 про надання дозволу на видачу тіла ОСОБА_6 для захоронення; копія договору- замовлення про надання ритуальних послуг від 03.01.2018 року, а також про надання допомоги на поховання ( лист від 13.02.2018 року № 02-5-ЯЗ/49-31.2), натомість позивачка стверджує, що ОСОБА_3 не хоронила (абзац шостий позовної заяви). До позовної заяви додається акт обстеження матеріально- побутових умов проживання громадянки ОСОБА_5 , яка мешкає по АДРЕСА_1 . Натомість, у написаному депутатом власноручно тексті не відображено умови проживання ОСОБА_5 , а йдеться про покійного ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . Наголошую, що тих осіб, які зазначені в акті як свідки, на похованні не було.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у законному шлюбі. За життя він знав про вагітність, відносився до цього з порозумінням, надав довіреності (від 17.11.2012 року і від 26.09.2017 року) ОСОБА_3 для вирішення всіх питань, у тому числі щодо призначення йому пенсії.

Після смерті ОСОБА_6 було відкрито спадкову справу за заповітом за заявою ОСОБА_3 .. З цього часу ОСОБА_5 та її здоровий молодший син злочинно втручаються у справи сім`ї ОСОБА_3 , намагаються за не існуючими підставами та не чинними документами, використовуючи недієздатність невинної дитини, не допустити оформлення спадщини за заповітом. При цьому, вона заявляє турботу про інтереси молодшого сина ОСОБА_3 2018 року народження, про недопустимість чого остання попереджала позивачку у судовому засіданні Києво-Святошинського районного суду Київської області.

На цей час недієздатний син позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із 2008 року знаходиться на повному "'державному утриманні у Білоцерківському дитячому будинку-інтернаті як людина з особливими потребами (розумова відсталість), а ОСОБА_5 тільки у 2018 році за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області була визнана його опікуном. При чому, питання порушила сама позивачка після того, як дізналася про смерть ОСОБА_6 .

У лютому 2018 року позивачка ОСОБА_5 отримавши у Києво- Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Довідку- розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, затверджену 19 лютого 2018 року, намагалася стягнути заборгованість у сумі 92 287 грн. з ОСОБА_3 . Однак, після перевірки виконавчої справи вказану довідку було скасовано керівником територіального підрозділу.

Державним нотаріусом Києво-Святошинської районної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. від 12.02.2019 року № 338/02-31 відмовлено ОСОБА_4 у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/25 частку майна, яке за заповітом покійного ОСОБА_6 успадковує його дочка ОСОБА_7 . Не зважаючи на це, позивачка ОСОБА_5 стверджує, що спадщину її син прийняв.

Також необхідно наголосити, що 09.10.2017 року у Києво- Святошинському районному суді Київської області відкрито провадження у цивільній справі № 369/11008/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виділення в натурі частки із майна. Позивачка просить суд виділити в натурі житлову кімнату у будинку по АДРЕСА_1 , яку їй подарувала мати покійного. Оскільки ця кімната є прохідною, то вже неодноразово судом було відмовлено ОСОБА_5 . На цей час проводиться будівельно-технічна експертиза по справі. ОСОБА_5 відмовляється відпродати ОСОБА_3 цю кімнату та припинити довготривалий конфлікт. Як видно з матеріалів вказаної справи на цей час ОСОБА_5 разом із молодшим сином проживає у так званій „літній кухні, яка складається з двох жилих кімнат (14,0 і 10,6 кв.м.), кухні і котельні, загальна площа 43,2 кв. м.

З огляду на правову оцінку заявлених позивачкою позовних вимог, немає жодних правових підстав ставити під сумнів батьківство ОСОБА_6 та вилучення запису про це з акту цивільного стану. З моральної точки зору взагалі незрозуміло навіщо позивачці, втручаючись в особисте життя ОСОБА_3 , цинічно оспорювати батьківство покійного ОСОБА_6 щодо сина ОСОБА_4 2018 року народження, якщо питання про його статус як спадкоємця взагалі не піднімається.

Тому відповідач ОСОБА_3 просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області (головуючий суддя Медведський М.Д.) від 30.08.2019 року прийнято до розгляду дану цивільну справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.10.2019 призначено у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорення батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини судово-медичну, молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю якого є ОСОБА_3 ? чи є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?

Проведення судово-медичної, молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.

Постановою Київського апеляційного суду від 461/3122/19 апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2019 року - без змін.

20.02.2020 року на адресу суду надійшло повідомлення з Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи про те що в установі провести судово-медичну експертизу на предмет встановлення біологічного батьківства можливо лише за наявністю зразку крові передбачуваного батька. У зв`язку з тим, що зразок крові померлого ОСОБА_6 відсутній, ухвалу суду від 01.10.2019 року у справі № 461/3122/19 повернуто без виконання.

Ухвалою судді 24.02.2020 Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.02.2020 року відновлено провадження у справі.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 22.04.2020 року № 352 було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи та передано її в провадження судді Дубас Т.В.

На підставі ухвали від 22.04.2020 року дана справа прийнята в провадження судді Дубас Т.В.

Ухвалою суду від 27.07.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_9 про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та проведення її шляхом ексгумації та відібрання зразків для біологічного дослідження у померлого залишено без задоволення.

Рішенням судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 31.12.2021 року позов ОСОБА_5 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів і цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини, залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.08.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 31.12.2021 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.07.2023 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 31.12.2021 року та постанову Киїського апеляційного суду від 17.08.2022 року скасовано , справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 року справу передано на розгляд судді Янченку А.В.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.08.2023 року цивільну справу № 461/3122/19 прийнято до провадження судді Янченка А.В. та призначено підготовче судове засідання.

19.12.2023 року представником позивача ОСОБА_2 подано клопотання про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та проведення її шляхом ексгумації та відібрання зразків для біологічного дослідження у померлого. Відповідно до якого просила суд призначити у цивільній справі №461/3122/19 за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини, судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу.

20.02.2024 року до суду Відповідачем ОСОБА_3 було подано заперечення, у яких вона підтримала та виклала свою позицію зазначену у її відзиві від 04.06.2019 року.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 у своїх запереченнях зазначила наступне.

Двічі позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії а саме: Державним нотаріусом Панікар В.М., постанова від 12.02.2019, а також державним нотаріусом Прокопенко В. документ від 15.09.2022 р. щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, Постановою Верховного суду від 20.07.2022 року скасовано Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року. Ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Даний факт виключає можливість недієздатного ОСОБА_4 бути спадкоємцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як за життя ОСОБА_6 було складено заповіт, яким він заповів все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і, взагалі, все те, що на день його смерті належало йому та на що він за законом мав би право, своїй доньці - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином ОСОБА_4 право на отримання обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_6 не має.

На підставі зазначеного Відповідач ОСОБА_3 просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

03.07.2024 року від адвоката Шаповал О.В. до суду надійшло клопотання про заміну сторони позивача та зазначено наступне.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2024 у справі №357/3011/24 Заяву ОСОБА_5 про продовження строку дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено. Продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили. Здійснено Заміну опікуна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 . Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ). проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі зазначеного, адвокат Шаповал О.В. просив суд замінити у справі №461/3122/22 позивача ОСОБА_5 , за її згодою, на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , який за Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2024 у справі №357/3011/24 призначений опікуном недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.07.2024 року ухвалено замінити позивача у справі ОСОБА_5 на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.07.2024 року постановлено клопотання представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_2 про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи по цивільній справі № 461/3122/19 за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини залишити без задоволення.

27.01.2025 року відповідачка ОСОБА_3 надала до суду письмові пояснення щодо надання свідками недостовірної інформації та неохднійсть визначити їм покарання за введення суду в оману.

27.01.2025 року до суду позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про призначення у справі судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.01.2025 року клопотання позивача про призначення експертизи у справі залишено без розгляду , оскільки клопотання вже було розглянуто судом та у зв`язку з пропуском позивачем строку на подачу даного клопотання.

У судовому засіданні 01.04.2025 позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 , підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд задовольнити позовну заяву.

У судовому засіданні 01.04.2025 позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 , підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд задовольнити позовну заяву.

У судовому засіданні 01.04.2025 відповідач ОСОБА_3 заперечувала щодо задоволення позовних вимогу у повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника відділу.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 .

12.10.2017 року виконавчим комітетом Боярської міської ради було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , актовий запис № 677.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 .

Після смерті ОСОБА_6 26.01.2018 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 24/2018.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 , батьками якого згідно актового запису № 125 складеного Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 15.06.2018 року зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Отже ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , через п`ять місяців після смерті ОСОБА_6 , який записаний батьком дитини в силу вимог ст. 122 СК України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року у справі № 357/1933/18 за заявою ОСОБА_5 , заінтересовані особи: Білоцерківський дитячий будинок-інтернат, Відділ опіки та піклування Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Відділ з питань освіти, культури, молоді, спорту та соціального захисту м. Боярка, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , визнано недієздатним з шестимісячного віку, встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та призначено ОСОБА_5 опікуном недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2024 у справі №357/3011/24 Заяву ОСОБА_5 про продовження строку дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено. Продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили. Здійснено Заміну опікуна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 . Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ). проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. постановою від 12 лютого 2019 року № 338/02-31 відмовила ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/25 часток спірного домоволодіння та 1/10 частки земельної ділянки за адресою цього домоволодіння.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року у справі № 357/1933/18 продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили.

Постановою Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 (провадження № 61-5303св22) за позовом ОСОБА_5 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Зі змісту цієї постанови вбачається, що відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, касаційний суд обґрунтовано виходив із того, що недієздатний ОСОБА_4 є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 у порядку частини четвертої статті 1268 ЦК України, а отже, на ОСОБА_6 не поширюються положення частини третьої статті 1272 ЦК України.

Статтею 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, як записана батьком дитини.

З урахуванням буквального тлумачення зазначеної норми закону (частини третьої статті 137 СК України), спадкоємці померлої особи, яка записана батьком дитини, після його смерті мають право оспорити батьківство померлого щодо такої дитини з одночасним доведенням того, що особа, яка записана батьком дитини за життя не знала та не могла знати про вагітність дружини, відповідно про те, що в силу презумпції батьківства, вона може бути записана батьком дитини.

Таке тлумачення положень частини третьої статті 137 СК України, на переконання колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відповідає не тільки засадам регулювання сімейних відносин, закріпленим у частині дев`ятій статті 7 СК України, а й буквальному тлумаченню положень наведеної статті. Інше тлумачення частини третьої статті 137 СК України створить ситуацію правової невизначеності.

Суд вважає, що до спірних правовідносин можливо застосувати частину третю статті 137 СК України, зокрема, що позивач як законний представник дитини померлого мав право оспорити батьківство ОСОБА_6 відносно малолітнього ОСОБА_4 оскільки на думку позивача, ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , померлий за життя не знав про вагітність дружини (відповідача ОСОБА_3 ).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16?ц (провадження № 61?28728св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20)).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19).

Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу (частина перша статті 18 СК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У доктрині процесуального права позови про визнання поділяються на позитивні та негативні.

По своїй суті позов про оспорювання батьківства, після смерті особи, яка записана батьком дитини, є негативним, в якому позивач стверджує, що певний чоловік не є батьком дитини. В такому разі за допомогою цього позову відбувається захист приватного інтересу позивача (зокрема, в сфері спадкування).

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства (частина перша статті 137 СК України).

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці (частина друга статті 137 СК України).

Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України).

Тлумачення статті 137 СК України, з урахуванням розумності свідчить, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство особи може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини;

перший випадок стосується випадку, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша статті 137 СК України);

другий випадок охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 55 ЦПК про процесуальне правонаступництво (частина друга статті 137 СК України);

третій випадок оспорювання батьківства стосується випадків, коли через поважні причини чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини, і помер. Однак на відміну від перших двох випадків можливість оспорити батьківство належить лише таким його спадкоємцям як дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України).

Якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 10 СК України).

Тлумачення частини першої статті 10 СК України свідчить, що:

- законодавець визначив порядок усунення прогалин в сімейному праві. Сімейні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в законі безпосередньо;

- умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом сімейно-правового регулювання (статті 1, 2 СК України); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників сімейних відносин (норми законодавства або договору), існує норма, що регулює подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.

Отже, недієздатний ОСОБА_4 , є спадкоємцем померлого батька ОСОБА_6 , однак доказів того, що померлий ОСОБА_6 за життя не знав про вагітність дружини - відповідача ОСОБА_3 суду не надано, як і не доведено позивачем факту того, що ОСОБА_6 , який записаний батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за життя не міг знати про вагітність дружини ОСОБА_3 .

Отже ОСОБА_6 в силу презумпції батьківства був записаний батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснено судом у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», статтею 137 СК України передбачено можливість оспорювання батьківства й після смерті особи, записаної батьком дитини. Якщо така особа померла до народження дитини, оспорити батьківство мають право спадкоємці цієї особи за умови подання нею за життя заяви нотаріусу про невизнання свого батьківства.

У разі настання смерті особи після оспорення нею свого батьківства в суді її спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 37 ЦПК України про процесуальне правонаступництво в цивільних справах.

Коли ж померла особа не знала про те, що її записано батьком дитини, оспорити батьківство вправі її спадкоємці першої черги за законом, названі у статті 1261 ЦК України дружина, батьки й діти.

У зазначених випадках батьківство оспорюється шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини.

При розгляді даної судової справи судом, позивачем не було надано доказів того, що ОСОБА_6 , який записаний батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за життя не знав та не міг знати про вагітність дружини ОСОБА_3 , як і доказів того, що за своє життя померлий ОСОБА_6 подав до нотаріуса заяву про невизнання свого батьківства відносно ОСОБА_4 який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Отже, позивач мав право оспорити батьківство померлого щодо дитини, однак з одночасним доведенням того, що особа, яка записана батьком дитини за життя не знала та не могла знати про вагітність дружини.

Факт перебування відповідача ОСОБА_3 у шлюбі з померлим ОСОБА_6 , поведінка ОСОБА_6 за життя (яка встановлена з матеріалів справи) свідчить про визнання ним батьківства відносно дитини ОСОБА_4 , обізнаність про перебування дружини ОСОБА_3 вагітною та відсутність його наміру оскаржувати батьківство відносно дитини.

Таким чином, суд доходить до висновку, що померлий ОСОБА_6 достеменно знав, що саме він батько дитини, якою завагітніла ОСОБА_3 . Доказів зворотного позивачем не надано.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, , адреса: 08153, Київська обл., м. Боярка, вул. Білогородська, 134-б.

Повний текст рішення складено 17.07.2025 року.

Суддя А.В. Янченко