РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року, місто Звягель Житомирської області

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,

представника позивача Петько Т. В.

відповідачки ОСОБА_1

(Справа № 285/2657/25, провадження у справі № 2/0285/1396/25)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом виконавчого комітету Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області до ОСОБА_1 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У травня 2025 року до суду звернувся виконавчий комітет Ярунської сільської ради з позовом до ОСОБА_1 в якому просить відібрати малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері без позбавлення батьківських прав.

В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачка нехтують своїми батьківськими обов`язками, вихованням дитини не займається. Відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, постійно залишає дитину саму. В будинку для дитини відповідачка не створила належних умови проживання. Батько дитини ОСОБА_3 помер. Вихованням дитини та її розвитком наданий час займається дідусь дитини ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, зазначила, що після того як дитину було відібрано у відповідачки та передано дідусю, у дитини було виявлено хворобу нирок, і що ненадання їй своєчасної медичною допомоги могло спричинити для дитини тяжкі наслідки.

Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалась.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов спочатку не визнала і пояснила, що вона не бажає щоб у неї відібрали дитину, але в подальшому повідомила, що не заперечує щодо відібрання у неї дитни без позбавлення батьківських прав до одного року.

Заслухавши пояснення сторін та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ./а.с.5/

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , батько дитини ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.6)

Згідно висновку органу опіки і піклування Ярунської сільської ради, затвердженого рішенням виконкому від 12.05.2025 р. №66, орган опіки і піклування вважає доцільним відібрати малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ./а.с.14,15/.

Згідно характеристики відповідачки ОСОБА_1 , остання характеризується негативну, вживає спиртні напої, вихованням дитини не займається, не працює (а.с.9).

З Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.05.2025 р., відповідачка проживає з дитиною в будинку в якому повна антисанітарія, речі дитини брудні, іграшки відсутні, будинок без зручностей, дитина голодна, мати перебуває в стані алкогольного сп`яніння. (а.с.8)

На підставі наказу Служби у справах дітей Ярунської сільської ради від 12.05.2025 р. № 17, малолітню дитину ОСОБА_6 передано під особисту відповідальність дідусю ОСОБА_7 (а.с.16)

Згідно з ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В ч. 1 ст. 170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч.1 ст. 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній нормі, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Оцінюючи встановлені у справі обставини, суд констатує, що поведінка відповідачки по відношенню до її доньки є негативною.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає доведеними факти ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та створення для неї належних умов життя, що є наслідком зловживання відповідачкою спиртними напоями.

При ухваленні рішення у вказаній справі суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей суд першочергово приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Таким чином, відібрання дитини у матері це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідачка не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи інтереси малолітньої дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги виконавчого комітету Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області до ОСОБА_1 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення її батьківських прав.

Малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати органу опіки і піклування Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області для подальшого влаштування в сімейну форму виховання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду

Повний текст рішення виготовлено 10.07.2025 р.

Головуючий