Ухвала

16 липня 2025 року

м. Київ

справа № 757/46966/24-ц

провадження № 61-8975ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв, яка підписана представником Стукальською Інною Миколаївною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв про визнання протизаконним наказу № 68-ка від 31 березня 2022 року про призупинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв про визнання протизаконним наказу № 68-ка від 31 березня 2022 року про призупинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку.

Позов мотивований тим, що 12 лютого 2018 року ОСОБА_1 була призначена на посаду провідного концертмейстера кафедри естрадного і академічного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв згідно наказу №28-к від 08 лютого 2018 року.

Наказом № 280-ка від 01 вересня 2023 року ОСОБА_1 була звільнена з посади провідного концертмейстера у зв`язку із реорганізацією кафедри на підставі пункту першого статті 40 КЗпП з 01 вересня 2023 року. На вимогу позивачки відповідачем були надіслані засобами електронного зв`язку 23 липня 2024 року копії документів стосовної її трудової діяльності в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв, із яких вона дізналась про наказ №68-ка від 31 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану».

Наказом № 68-ка від 31 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану» було призупинено дію трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та Національною академією керівних кадрів культури і мистецтв, із 01 квітня 2022 року.

Позивачка вважала наказ №68-ка від 31 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану» протиправним, оскільки позивача жодним чином не повідомляли про призупинення дії трудового договору у розумні строки за наявності такої можливості, оспорюваний наказ у частині, що стосується позивача є незаконним, дискримінаційним і таким, що порушує її конституційні права, а також таким, що не оформлений з порушенням вимог чинного законодавства України, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

ОСОБА_1 :

визнати протизаконним наказ № 68-ка від 31 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану» у частині призупинення трудового договору з ОСОБА_1 з 01 квітня 2022 року;

зобов`язати Національну академію керівних кадрів культури і мистецтв виплатити на її користь середній заробіток за часу вимушеного прогулу з 01 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 32 658,21 грн;

зобов`язати Національну академію керівних кадрів культури і мистецтв виплатити на її користь суму компенсації за невикористану відпустку за період з 01 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 7 938,10 грн;

зобов`язати Національну академію керівних кадрів культури і мистецтв сплатити за неї страхові внески за період вимушеного прогулу з 01 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року та зарахувати вказаний період до стажу роботи;

зобов`язати Національну академію керівних кадрів культури і мистецтв виплатити на її користь судові витрати у розмірі 3 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ №68-ка від 31 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв в умовах воєнного стану» у частині призупинення трудового договору з ОСОБА_1 з 01 квітня 2022 року. Стягнуто з Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв на користь ОСОБА_1 середній заробіток за часу вимушеного прогулу з 01 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 32 658,21 грн, без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Стягнуто з Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв на користь держави судовий збір у розмірі 1 937, 92 грн. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

14 липня 2025 року Національна академія керівних кадрів культури і мистецтв подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

припинення трудових відносин відбувались ще у 2022 році, а суд посилається саме на 2023 рік, що фактично відбулися після дій агресії у 2022 році і саме в цей період роботодавець не міг за даних обставин забезпечити робітника роботою, і не тільки робітника позивача, а й інших 90 осіб, про що вказано було у додатку до наказу № 68-к. Саме в 2022 році з настанням війни всі без виключень установи припиняли трудові відносини з працівниками на певний період і працівники не виконували роботи в даний період, то яким чином можна зробити висновок, що позивач міг один серед усіх працівників працювати в даний період 2022 року;

суд апеляційної інстанції самостійно не переконався в цьому, не врахував оспорюваний наказ №68-к, а також скрін повідомлення всіх працівників у вайбері, що підтверджує ознайомлення працівників із наказом;

суди не врахували той факт, що в березні та квітні 2022 року неможливо було забезпечити працівника належною роботою, оскільки робота фактично була призупинена.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання протизаконним наказу про призупинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішенні, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв, яка підписана представником Стукальською Інною Миколаївною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв про визнання протизаконним наказу № 68-ка від 31 березня 2022 року про призупинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

П. І. Пархоменко