Справа № 545/5321/24
Провадження № 2/545/380/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2025 р. "30" червня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Цибізової С.А.,

з участю секретаря Кисличної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мачухівської сільської ради Полтавського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и в :

Позивач у грудні 2024 року звернулася до суду з зазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Полузірське» (до його перейменування у «Заповіт Леніна»). Відповідно до запису в трудовій книжці від 22.08.1997 позивач була прийнята в члени КСП «Полузірське» і отримала роботу вихователя дитячого садка (наказ від 20.08.1997). Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією затверджується зборами співвласників. За рішенням зборів співвласників до списку осіб, що мають право на майновий пай, можуть бути внесені й інші категорії осіб, наприклад такі, що відпрацювали в господарстві довгий час і вибули з поважних причин, а також особи, які мають право на пайовий фонд майна, але з різних причин не були включені до списку. Зазначила, що як колишня працівниця та член КСП «Полузірське» мала право на отримання земельної частки (пай) із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Полузірське», але з незрозумілих причин не була внесена до списку осіб, які мають право на майновий пай, що є додатком до Державного акту на право колективної власності. Листом Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради від 18.09.2024 №02.4.3-02/1956 відмовлено ОСОБА_1 у наданні земельної частки (паю), оскільки станом на час видачі державного акту відсутня інформація щодо перебування позивача у членах КСП.

Просила визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром 4,46 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за рахунок земель комунальної власності, не розподілених, не витребуваних паїв КСП «Полузірське», які розташовані на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

У відзиві на позов представник відповідача заперечував щодо позовних вимог посилаючись, зокрема, на те, що у позивача відсутні підстави для отримання земельної частки-паю, оскільки ОСОБА_1 не була включена до списків осіб, який додається до державного акту на право колективної власності на землю, та на час паювання вона не перебувала в числі членів колективного сільськогосподарського господарства. На навчання позивача направлено у 1991 році, однак відсутня інформація щодо перебування ОСОБА_2 членом КСП станом на березень 1996 року (державний акт на право колективної власності на землю видано 12 березня 1996 року на підставі рішення 6 сесії 22 скликання Полузірської сільської ради народних депутатів від 21 грудня 1995 року), при цьому навчання закінчено нею у липні 1995 року. Відповідно до архівного витягу із протоколу №12 засідання правління колгоспу «Заповіт Леніна» від 26.09.1991р. відсутній факт прийняття позивачки до членів вищезазначеного КСП, а лише направлено на навчання та рекомендовано прийняти її до членів КСП. У даному витязі зазначено, що в протоколах зборів з 1991 р. по 1994 р. розгляд питання про прийняття в члени колгоспу ОСОБА_3 не відображено. Позивачем не надано будь-якої інформації, яка б вказувала на те, що на момент отримання КСП державного акту на право колективної власності на землю вона була членом КСП та мала бути у списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Окрім того зазначали, що позивач вже використала своє право на безоплатне отримання у приватну власність земель сільськогосподарського призначення.

У відповіді на відзив сторона позивача зазначила, що позивач дійсно отримувала земельну ділянку загальною площею 4,610га (державний акт на землю ІV-ПЛ №058337, однак дана земельна ділянка успадкована позивачем за померлою матір`ю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право на спадщину сертифікату на право на земельну частку (пай), отже твердження відповідача про отримання позивачем земельної ділянки площею 4,610га в межах безоплатної приватизації є помилковим. Також зазначила, що відповідач безпідставно ототожнює право особи на безоплатне отримання земельної ділянки в порядку ст.121 ЗК України та право особи на земельну частку (пай). Вважала, що позивач має право на земельну частку (пай) як колишній член КСП, оскільки до списку осіб які мають право на майновий пай включаються усі члени колективного підприємства, а також особи за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема, особи направлені підприємством на навчання у професійно-технічні та вищі навчальні заклади всіх рівнів акредитації.

Представник позивача у судовому позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позові. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог з підстав викладених у відзиві. У задоволенні позову просив відмовити та застосувати строки позовної давності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у судове засідання не з`явилася. У письмових поясненнях вказала на те, що позивач не має права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що згідно з додатком 1 (список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства) до архівного примірника державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ 0009 ОСОБА_5 не включена до даного списку. Зазначила, що право на позов у позивача виникло 12.03.1996, тобто після видачі КСП «Полузірське» державного акту на право колективної власності на землю, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, сплив до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому необхідно застосувати наслідки його спливу та відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що до шлюбу позивач мала прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 та рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.03.2011 (а.с.27).

Згідно з направленням Колгоспу «Заповіт Леніна» №445 ОСОБА_3 направляється на навчання в Кременчуцьке педагогічне училище за спеціальністю педагог. (зв.а.с.21, 56).

Відповідно до трудової книжки вбачається, що 22.08.1997 позивач прийнята в члени КСП «Полузірське» і надано роботу вихователя дитячого садка (а.с.24).

Згідно з довідкою Обласного коледжу «Кременчуцька гуманітарно-технічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради від 27.05.2024 №04/65 вбачається, що ОСОБА_7 навчалась у Кременчуцькому педагогічному училищі імені А.С. Макаренка з 1991 року по 1995 рік за спеціальністю «Початкове навчання», денної форми навчання. Приступила до навчання 01.09.1991 за направленням КСП «Заповіт Леніна» №445 (наказ про зарахування №175 від 30.07.1991). Навчання здійснювалося на підставі договору між колгоспом «Заповіт Леніна» в особі голови правління ОСОБА_8 з одного боку та колгоспниці ОСОБА_3 з другого боку про направлення на навчання до Кременчуцького педагогічного училища ім. А.С. Макаренка. Відрахована зі складу студентів у зв`язку з завершенням плану (наказ про випуск №137 від 07.07.1995) (а.с.22).

Відповідно до архівного витягу від із протоколу №12 засідання правління колгоспу «Заповіт Леніна» від 26.09.1991 наданого Архівним відділом Полтавської районного військової адміністрації від 18.03.2022 вбачається, що в протоколах зборів уповноважених колгоспу «Заповіт Леніна» за 1991-1994 роки розгляд питання про прийняття в члени колгоспу ОСОБА_3 не відображено (а.с.55).

На підставі рішення 6 сесії 22 скликання Полузірської сільської ради від 21.12.1995 колективному сільськогосподарському підприємству виданий Державний акт на право колективної власності на землю серія ПЛ 0009 відповідно до якого «Полузірське» отримало у колективну власність 2 211,8 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ 0009 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1 12.03.1996.

Відповідно до додатку 1 (список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства) до державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ 0009 ОСОБА_5 не включена до даного списку (а.с.85-95).

Листом Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради від 18.09.2024 №02.4.3-02/1956 ОСОБА_1 відмовлено у наданні частки (паю) з тих підстав, що позивача направлено, як члена КСП у 1991, однак відсутня інформація щодо перебування членом КСП станом на грудень 1995 року (час видачі державного акта), при цьому навчання закінчено в липні 1995 року. Відсутня будь-яка інформація, яка б вказувала на те, що на момент отримання КСП державного акта на право колективної власності на землю ОСОБА_1 була членом КСП (а.с.60).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У частині дев`ятій статті 5 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на

земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

Згідно із частиною першою статті 22 Земельного Кодексу України 1990 року право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 Земельного Кодексу України 1990 року зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи наведені норми у постанові від 04 серпня 2021 року по справі №617/537/19 Верховний Суд виклав позицію, що право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

З матеріалів справи вбачається, що датою видачі Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Полузірське» є 12 березня 1996 року. Датою прийняття рішення 6 сесії 22 скликання Полузірської сільської ради про передачі землі у колективну власність КСП «Полузірське» є 22 грудня 1995 року.

Судом встановлено, що в списку громадян- членів КСП, що є Додатком до даного акту призвіще позивачки відсутнє.

При цьому, датою прийняття позивачки в члени КСП «Полузірське» згідно її трудової книжки є 20.08.1997 року, що свідчить про те, що станом на дату передачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Полузірське» остання не була членом КСП.

Інших доказів набуття позивачкою членства в КСП «Полузірське» станом на час передачі державного акта суду не надано.

Посилання позивачки на те що позивачка має право на отримання земельної частки паю оскільки вона була направлена на навчання колгоспом «Заповіт Леніна» суд відхиляє виходячи з наступного.

Згідно положень п.4 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого Постановою КМУ від 28 лютого 2001 року №177 відповідно до яких до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства , а також, зокрема, особи, направлені підприємством для навчання у професійно-технічні та вищі навчальні заклади всіх рівнів акредитації

За роз`ясненнями, викладеними Верховним судом України в листі «Практика розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 року, право на земельний пай мають направлені на навчання особи, які залишилися членами КСП.

З наведеного випливає, що для отримання права на земельну частку (пай) особа яка направлена на навчання повинна бути членом КСП.

Відповідно до ч.1 ст.1, ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів.

Таким чином, членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може

виникнути після проявлення волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу.

Проте, докази на підтвердження того, що позивач на час направлення на навчання була членом КСП «Полузірське» в матеріалах справи відсутні. Прийняття позивачки в члени колгоспу «Заповіт Леніна» матеріалами справи також не підтверджуються. Разом із тим,слід зазначити, що, виходячи з принципу добровільності закріпленого в ч.1 ст.1, ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в колгоспі не є автоматичним підтвердженням членства в колективному сільськогосподарському підприємстві.

Отже, позивачкою не надано належних доказів, про те, що вона на момент отримання КСП «Полузірське» державного акта на право колективної власності на землю була членом цього КСП та мала бути у списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Інші аргументи сторін встановлених судом обставин не спростовують.

За таких обставин у задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) сільскогосподарського призначення розміром 4,46 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного

Суддя: С. А. Цибізова