Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/2803/18
Провадження №2-с/711/31/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Скляренко В.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення з неї на користь комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заборгованості за водопостачання та водовідведення,

в с т а н о в и л а:

08.05.2018р. судом винесено судовий наказ про солідарне стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради боргу за період з 01.11.2015р. по 01.04.2018р. в сумі 7454,74 грн., інфляційних в сумі 69,64 грн., трьох відсотків річних в сумі 486,53 грн., а всього: 8010,91 грн. Також судовим наказом стягнуто з боржників на користь стягувача судовий збір по 58,74 грн. з кожного.

26.06.2025р. до суду надійшла заява боржника ОСОБА_1 , в якій вона просить поновити пропущений процесуальний строк для подання заяви про скасування судового наказу та скасувати відповідний судовий наказ. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона вважає вимоги КП «Черкасиводоканал» необґрунтованими, оскільки вона не погоджується із сумою заборгованості, а відтак між сторонами наявний спір про право, що є підставою для скасування судового наказу. Заявниця зазначає, що їй не надсилалася копія судового наказу, а про його існування їй стало відомо після відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на її кошти, внаслідок чого її карткові рахунки були заблоковані. Оскільки заявниця була необізнаною про винесення судового наказу, то вона просить поновити строк на подання заяви про його скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За матеріалами судової справи судом встановлено, що копія судового наказу разом заявою про його винесення та додатками до неї направлялись судом за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання боржників, але поштове відправлення повернулось до суду без вручення через відсутність адресатів за адресою місця проживання та закінчення строку зберігання поштової кореспонденції, про що свідчить відмітка від 18.06.2018р. на поштовому повідомленні /а.с. 19/.

До того ж суд бере до уваги, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, які є у загальному доступі за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/, судовий наказ №711/2803/18 від 08.05.2018р. перебуває у загальному доступі з 11.05.2018р., а відтак заявниця мала можливість ознайомитись з його змістом.

Отже очевидною є та обставина, що строк на подання заяви про скасування судового наказу пропущений на понад сім років.

Окрім того, суд бере до уваги, що згідно розписки заявниці вона отримала копію судового наказу 05.06.2025р., але з заявою про його скасування звернулась лише 26.06.2025р., тобто з пропуском п`ятнадцятиденного строку, передбаченого ч. 1 ст. 170 ЦПК України.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України установлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2024 у справі №756/11081/20 акцентувала увагу, що «запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.»

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п.41)».

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

За матеріалами справи судом встановлено, що судовий наказ від 08.05.2018р. набрав законної сили 10.07.2018р. і 08.02.2019р. був отриманий представником стягувача для звернення його до примусового виконання.

У своїй заяві заявниця не зазначає жодної поважної причини пропуску нею строку на подання заяви про скасування судового наказу, окрім того, що вона не отримувала копію відповідного судового наказу. Разом з тим, суд бере до уваги, що копія судового наказу направлялась на адресу зареєстрованого місця проживання заявниці і саме така адреса вказана заявницею у її заяві про скасування судового наказу, що свідчить про те, що заявниця проживає за такою адресою, а відтак має вживати заходів для отримання поштової кореспонденції. За таких обставин, в контексті положень ч. 4 ст. 12, ч. 4 ст. 169, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, твердження заявниці про те, що їй відповідний судовий наказ не надсилався і вона його не отримувала само по собі не може розцінюватись, як поважна причина пропуску нею строку на подання заяви про скасування судового наказу.

Відповідно до засад змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Аналогічна за своїм змістом норма передбачена і у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, слід виснувати, що обов`язок доказування поважності причин, які стали підставою пропуску строку для вчинення процесуальної дії, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про поновлення такого строку.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України заявницею не надано суду належних та допустимих доказів, які з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчили б про поважність причин пропуску нею строку подання заяви про скасування судового наказу.

Заявниця не навела жодних обставин, які свідчать про те, що вона не була та не могла бути обізнаною про наявність судового наказу від 08.05.2018р. чи не могла його отримати за місцем свого проживання, а відтак враховуючи тривалість пропущеного строку та обставини, якими обумовлюється необхідність його поновлення, суд не вбачає наявності правових підстав для поновлення заявниці строку для подання заяви про скасування судового наказу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.127, 169-171, 258-261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

у х в а л и л а:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу №711/2803/18 від 08.05.2018р. повернути заявниці без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, яким ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм відповідної ухвали суду.

Суддя: В.М. Скляренко