Справа № 465/3146/22
Провадження 2-о/465/75/25
РІШЕННЯ

Іменем України

01.07.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

присяжних Свіженко Г.О. Нечипорук А.М.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І.М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу №465/3146/22 за заявою командування Військової частини НОМЕР_1 , з участю заінтересованих осіб - Міністерства оборони України та матері особи відносно якої ставиться питання, про визнання померлим - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

встановив:

Заявник в особі командування Військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати померлим військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування заяви покликається на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 258 від 18.11.2013 громадянин України ОСОБА_1 призначений на посаду водія хіміка взводу радіаційної хімічної та біологічної розвідки військової частини НОМЕР_1 . В подальшому займав посаду стрільця номера обслуги 5 аеромобільно-десантної роти НОМЕР_2 аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до Акту службового розслідування по факту травмування (поранення) та невстановлення місця знаходження військовослужбовців 2БТГр комісією в складі командира дивізіону - начальника артилерії полковника ОСОБА_2 , командира 2 БТГр підполковника ОСОБА_3 , заступника командира по роботі з особовим складом майора ОСОБА_4 , командира медичної роти капітана ОСОБА_5 , проведено службове розслідування у період з 05.09.2014 по 12.09.2014 щодо солдата ОСОБА_1 та ряду інших військовослужбовців з приводу їх зникнення. Встановлено, що 05.09.2014 близько 16 години 30 хвилин під час виконання бойових завдань в зоні АТО біля населеного пункту Цвітні Піски, підрозділ, де перебував солдат ОСОБА_1 потрапив у засідку. По колоні вівся вогонь з обох боків із стрілецької зброї, РПГ, ПКМ, озброєння БМП та танка. Додатково, дорога була замінована протитанковими мінами типу ТМ-62. Підрозділ 5 аеромобільно-десантної роти НОМЕР_2 аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 здійснював контрзасадні дії, вів вогонь у відповідь із стрілецької зброї, РПГ, озброєння БТР та танку. Спершу, зайняли кругову оборону та відбивали натиск противника, в подальшому, проходили засідку в русі. Кількість противника складала близько 260 чоловік особового складу. Після прибуття підрозділу до населенного пункту Щастя, близько 17 години, при перевірці особового складу було виявлено відсутність БТР-80 № 129 та військовослужбовців, в тому числі і стрільця номера обслуги 5 аеромобільно-десантної роти НОМЕР_2 аеромобільно-десантного батальйону солдата ОСОБА_1 . Відповідно до Акту, причиною зникнення солдата ОСОБА_1 визначено потрапляння в засідку військовослужбовців в районі виконання завдань за призначенням, що дає обґрунтовані підстави можливості вважати його загиблим. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 138 від 19.06.2015р. військовослужбовця водія стрільця номера обслуги 5 аеромобільно-десантної роти НОМЕР_2 аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було виведено у розпорядження командира на підставі Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України №? 333 від 26.05.2014. Відтак, в силу вимог ст.46 ЦК України, ст.305 та ст.306 ЦПК України, просить оголосити померлим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.06.2022 відкрито провадження у справі.

В черговому судовому засіданні представники військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України підтримали заяву про визнання померлим військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважають, що в матеріалах заяви зібрано достатньо доказів, які свідчать про те, що військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув в 2014 році при виконанні службового завдання в зоні АТО.

Заінтересована особа - мати ОСОБА_6 в чергове судове засідання не прибула, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за її відсутності, заяву заперечує.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_3 , такий виданий на ім"я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 258 від 18.11.2013 громадянин України ОСОБА_1 призначений на посаду водія хіміка взводу радіаційної хімічної та біологічної розвідки військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому займав посаду стрільця номера обслуги 5 аеромобільно-десантної роти НОМЕР_2 аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до акту службового розслідування по факту травмування (поранення) та невстановлення місця знаходження військовослужбовців 2 БТГр, підписаного головою комісії - командиром дивізіону начальника артилерії полковником ОСОБА_2 та членами комісії - командиром НОМЕР_4 підполковником ОСОБА_3 , заступником командира 2 БТГр по роботі з особовим складом майором ОСОБА_4 , командиром медичної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном м/с ОСОБА_5 , з військокослужбовцем військової частини НОМЕР_1 водієм ОСОБА_7 05 вересня 2014 року стався випадок - невстановлення місцязнаходження. Причиною невстановлення місця знаходження є потряпляння військовослужбовців в засідку бойовиків НЗФ в районі виконання бойового завдання в зоні АТО, в ході якого внаслідок інтенсивного бою було втрачено зв"язок та візуальне спостереження, зокрема, ОСОБА_1 .

В матеріалах цивільної справи міститься лист начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області І. Кольца від 12.01.2024 №59/14/397нт. Згідно даного листа слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 від 11.07.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2,3 ст. 258, п.1 ч.2 ст. 115 та ч. 1 ст. 146 КК України, зокрема за фактом загибелі військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №473 від 22.10.2014 встановлено генетичні ознаки частини з доставлених тіл загиблих військовослужбовців.

Крім того, оскільки зазначений обстріл відбувся на непідконтрольній українській владі території та частина тіл загиблих була сильно пошкоджена, встановити ДНК-профілі усіх військовослужбовців, які загинули та зникли безвісті в результаті обстрілу 05.09.2014, було неможливо.

Станом на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні N?0000032 від 11.07.2014 триває.

У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження, визначений у частині 2 ст.293 ЦПК та такими серед інших є: визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців.

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (ч.1 ст.307 ЦПК України).

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

Після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року за №5 роз`яснено, що на відміну від встановлення факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених в ст.46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Аналіз зазначених норм закону, свідчить про те, що підставою для оголошення особи померлою є обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК України).

Аналізуючи норми права, суд дійшов висновку, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України.

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18).

Суд вважає встановленим, що в матеріалах цивільної справи містяться достатні докази того, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , виконуючи завдання у зоні АТО, міг загинути ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті терористичного акту у вигляді артилерійського обстрілу між м. Щастя Жовтневого району та Металіст Слов`яносербського району Луганської області (с. Цвітні Піски), що був здійснений російським військовим угруповуванням.

В матеріалах справи міститься ряд доказів, які свідчать про те, що з даного приводу розслідується кримінальне провадження, в якому проводилася експертиза, зокрема, щодо встановлення генетичних ознак.

В матеріалах справи міститься ряд доказів, які свідчать про перебування гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на військовій службі в зоні АТО, зокрема, перебування на території, яка була під обстрілами, у тому числі 05.09.2014, де виконував військовий обов"язок в бою за свободу і незалежність України внаслідок Збройної агресії російської федерації проти України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд вважає, що заява є обґрунтованою та є всі підстави визнати ОСОБА_1 померлим.

На підставі наведеного, керуючись статтями 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву задоволити частково.

Визнати померлим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Боршів, Львівського району, Львівської області, пропавшого безвісти з ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі між м. Щастя Жовтневого району м. Луганська та С. Металіст Слов`янського району Луганської області (с. Цвітні Піски ) за обставин, що загрожували йому смертю при виконанні військового обов`язку в бою за свободу і незалежність України внаслідок збройного конфлікту під час антитерористичної операції проти збройної агресії російської федерації.

Повний текст рішення виготовлено та проголошено в судовому засіданні об 08 год. 30 хв. 11.07.2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з часу виготовлення його повного тексту.

Сторони у справі:

Заявник: Військова частина НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ;

Заінтересовані особи:

1. Міністерство оборони України, юридична адреса: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ;

2. ОСОБА_6 - мати, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Кузь В.Я.

Присяжні: Свіженко Г.О. Нечипорук А.М.