Справа № 513/318/24
Провадження № 2/513/61/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Миргород В.С.,

при секретарі судового засідання Аркуші І.О.,

за участі представника позивача адвоката Реу Р.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Реу Руслан Васильович, до ОСОБА_1 , Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, суд, - В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Реу Руслан Васильович, звернулась до Саратського районного суду Одеської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 , Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, який обгрунтовує наступним:

З травня 2011 року по травень 2021 року позивачка, ОСОБА_2 проживала з відповідачем, ОСОБА_1 у незареєстрованому шлюбі у житловому будинку АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, піклувались один про одного, придбали речі побутового вжитку, були пов`язані спільним побутом. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась дитина, дочка ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом №3 вчиненим виконкомом Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 21.02.2012 року у порядку ст.135 СК України. Оскільки вони с ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі прізвище дитини зазначено за прізвищем матері « ОСОБА_4 », по батькові « ОСОБА_5 ». Після народження дитини позивачка проживала спільно з відповідачем до 2021 року, після чого відносини зіпсувались та відповідач переїхав проживати за місцем своєї реєстрації в с.Сергіївка Білгород-Дністровського району Одеської області. Дитиною перестав цікавитись, матеріально не допомагає, з дитиною не спілкується. Дитина знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки. Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області роз`яснив позивачці порядок внесення змін до актового запису про народження дитини та рекомендував позивачці звернутися до суду. Враховуючи психологічне значення для дитини рішення суду про встановлення батьківства, оскільки завдяки йому дитина одержить можливість реалізувати своє природне право знати свого батька та завдяки йому утверджується природний обов`язок батька турбуватися про своїх нащадків, виникла необхідність у зверненні позивачки до суду із вказаним позовом. Вирішити спір у добровільному порядку не представляється можливим. Просить визнати відповідача ОСОБА_1 , батьком її доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести відповідні відомості до актового запису №3 від 21.02.2012 року, складеного виконавчим комітетом Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області, про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши відповідача батьком дитини.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 04.03.2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 12.03.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 02.12.2024 року у справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, яку доручено Державній спеціалізованій установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

14.03.2025 року Державна спеціалізована установа «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» повернула цивільну справі №513/318/24, без виконання ухвали суду від 02.12.2024 року про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи у зв`язку з неприбуттям 18.02.2025 року та 13.03.2025 року, ОСОБА_1 до відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» для відбору біологічних зразків. ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_6 прибули у вказані дати до експертної установи.

19.03.2025 року ухвалою Саратського районного суду Одеської області провадження у справі поновлено, підготовче судове засідання продовжено.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 03.07.2025 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 22.07.2025 року о 08-30 год.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Позивачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала, представляти свої інтереси у суді уповноважила адвоката Реу Р.В.

У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Реу Р.В позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини викладені у позові та надані суду докази, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Не заперечував факту спільного проживання з позивачкою, при цьому зазначив, що за місяць до народження дитини він припинив спільне проживання з позивачкою. Коли народилась дитина він просив позивачку, щоб та вказала його прізвище при оформленні документів на дитину, але остання відмовилась. Якщо у дитини інше прізвище то який він батько. Дійсно здавав кров та аналізи коли позивачка була вагітна, але здав тому, що не було кому здати кров. Після роз"яснення судом відповідачу його права на звернення до суду з клопотанням про проведення експертизи та наслідків не вчинення даної дії, зазначив, що відмовляється від проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та наголошує на тому, що це його особисте право.

Представник третьої особи Саратського відділу державної служби реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), будучи належним чином повідомленим до дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлення на електронну адресу, до суду направив заяву про проведення судового розгляду без участі представника.

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що сторони перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитини ОСОБА_6 , про що виконавчим комітетом Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області 21.02.2012 року складено відповідний актовий запис №3 (а.с.11).

Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 1 від 07 лютого 2017 року, державна реєстрація народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , здійснена відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Відомості про батька дитини внесені за вказівкою матері дитини, як « ОСОБА_7 » (а.с. 12).

Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовлено позивачці у внесенні змін до актового запису про народження дитини та надані роз`яснення порядку такого внесення (а.с.16)

Верховний Суд звертає увагу, що кожна дитина має право зростати у стабільному та благополучному середовищі.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захисті піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини).Схожий висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/874/20 (провадження № 61-15158св23).

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами першою-третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

У статті 7 СК України закріплено, що загальні засади регулювання сімейних відносин та визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята, десята статті 7 СК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України.

Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч.2 ст. 125 СК України).

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У статті 130 СК України передбачено, що заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Отже, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 4-9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 20 вересня 2024 року в справі № 183/2690/21, від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування а такій категорії справ. Доказами а такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що «висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства». Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Під час призначення експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

У судовому засіданні, яке відбулось 02.12.2024 року вирішувалось клопотання позивачки про призначення в справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої позивачка просила поставити питання: чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с.Кулевча Саратського району Одеської області, народженої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою с. Кулевча Саратського району Одеської області. Проведення експертизи позивачка просила доручити експертам Комунального підприємства «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», яке знаходиться за адресою: 65082 м.Одеса, пров. Валіховський, буд.4. (а.с.110).

Предметом доказування у цій справі є встановлення факту біологічної спорідненості ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 02.12.2024 року у справі за клопотанням позивача, яке в судовому засіданні підтримане її представником адвокатом Реу Р.В., призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу з використанням аналізів ДНК з метою встановлення біологічного батьківства відповідача (чи його спростування), проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи. Сторонам роз`яснені положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі у експертизі, оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_2 (а.с. 110-112).

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо.

Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи.

Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у справі № 559/2087/18 (провадження № 61-16407св21).

Інформаційним листом №987 від 14.03.2025 року Державна спеціалізована установа «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» повернула цивільну справі №513/318/24 та копію ухвали суду від 02.12.2024 року про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи без виконання, у зв`язку з неприбуттям 18.02.2025 року та 13.03.2025 року ОСОБА_1 до відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» для відбору біологічних зразків. ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_6 прибули у вказані дати до експертної установи (а.с.116).

В судовому засіданні 22.07.2025 року відповідачу ОСОБА_1 , який позов не визнав, було роз`яснено право на звернення до суду з клопотанням про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та наслідки ухилення від проведення експертизи. ОСОБА_1 посилаючись на те, що це його право, відмовився від призначення та проведення експертизи.

Позивачка доклала можливих зусиль для доведення наявності кровного споріднення між відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої він є, своєчасно неодноразово з`являлась разом із дитиною на виклик експерта для відібрання зразків крові для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної ідентифікації, відповідач ухилився від проходження експертизи.

Суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 273/1542/16-ц (провадження № 61-15171св18), відповідно до якого, застосовуючи таку процесуальну санкцію, як частина перша статті 109 ЦПК України, суд повинен не лише посилатися на норму права, а й навести мотиви ухилення відповідача у справі від участі в судово-медичній експертизі.

Судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача у її проведенні.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи та відмова його від проведення експертизи, свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини.

Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Посилаючись на те, що це його право, а не обов`язок, відмовився від проведення експертизи у в судовому засіданні 22.07.2025 року. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів наданих позивачкою, походження дитини від відповідача (стаття 109 ЦПК України).

Верховний Суд в постанові від 19 січня 2022 року в справі № 235/101/21 зазначив, що доцільність призначення експертизи у справі як спосіб здобуття доказів кореспондується з предметом заявлених вимог - визнання батьківства. Вищезазначені положення ЦПК України та статті 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а першочергово їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року) зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Зазначений правовий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року в справі № 205/5698/21 та ін.

Суд погоджується, що обставина батьківства ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується дослідженими судом належними та допустимими доказами в їх сукупності, зокрема:

1) індивідуальною картою вагітної і породіллі, згідно якої ОСОБА_1 , як чоловік вагітної проходив обстеження на туберкульоз (а.с.19 об.) та згідно анкети вагітної сестра чоловіка хворіла на рак (а.с.20 об.)

2) довідками про здачу крові на резус фактор ОСОБА_1 01.08.2011 року, 13.09.2011 року та 18.09.2011 року (а.с.25 об.);

3) випискою №847/107/48 Саратської ЦРЛ згідно якої ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в пологовому відділенні з 06.02.2012 року по 13.02.2012 року та згідно довідки №476 для неї здано 400 мл крові ОСОБА_1 (а.с.24 об) ;

4) фотокартками, на яких відображені позивачка, ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_6 у різний проміжок часу та у різній обстановці (а.с.15).

Визнання відповідача батьком малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідає інтересам малолітньої дитини. Негативних наслідків для дитини судом не встановлено. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц, (провадження № 61-48029св18). Ця правова позиція є незмінною.

Враховуючи, що відповідач, ухилившись від участі в експертизі, не надав доказів відсутності кровної спорідненості між ним та дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає що наявні підстави для встановлення, що відповідач є біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За такого, позовні вимоги позивачки є такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи вимоги позивача, виходячи із досліджених судом доказів, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Оскільки, суд дійшов до висновку про наявність підстав про визнання батьківства, підлягають задоволенню вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачка при зверненні до суду з позовною заявою сплатила судовий збір в розмірі 2422-40 грн., а тому з відповідача на її користь підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у загальному розмірі 2422 грн.40 коп.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268, 280 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Реу Руслан Васильович, до ОСОБА_1 , Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , батьком дитини ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Кулевча Саратського району Одеської області. Внести зміни до актового запису № 3 від 21 лютого 2012 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Кулевча Саратського району Одеської області, ОСОБА_6 , вчиненого Саратським відділом державної служби реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зазначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , батьком дитини ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Кулевча Саратського району Одеської області, залишивши прізвище дитини за прізвищем матері « ОСОБА_4 », по батькові за власним іменем батька « ОСОБА_5 » та видати нове свідоцтво про народження дитини з урахуванням змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 2422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40к.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 28.07.2025 року.

Суддя В. С. Миргород