КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргуОСОБА_1 , яка подана адвокатом Голубничим Олегом Ігоровичем на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в загальній сумі 92 480,53 грн.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі зареєстрували шлюб 09.04.2010 року.

Під час перебування у шлюбі у них народилась дитина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням суду від 17.10.2023 року шлюб між сторонами у справі розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18.01.2023 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання його неповнолітнього сина у розмірі частини від всіх видів доходів з 26.10.2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця від 31.10.2023 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.

З жовтня 2022 року по грудень 2024 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 92 480,53 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Пеня за несплату аліментів за 2022 рік становить 86226,40 грн, за 2023 рік - 341 658, 69 грн, за 2024 рік - 53 659,11 грн. Загальна сума пені становить 481 544,20 грн.

Враховуючи, що сума пені перевищує 100% заборгованості по сплаті аліментів, стягненню з відповідача підлягає розмір пені, який становить 100% заборгованості по сплаті аліментів та дорівнює - 92 480,53 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 92 480,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року в частині нарахованої суми неустойки (пені) скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 28 281,75 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд установив, що у відповідача була відсутня вина у виникненні заборгованості за період до 31 жовтня 2023 року, тому відсутні підстави для нарахування пені на вказану заборгованість.

Також вказує, що суд проігнорував аргументи відповідача про те, що сторони станом на час розгляду справи, а також на момент подання апеляційної скарги проживають всі разом в одній квартирі та спільно утримують сина.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

В судовому засіданні в апеляційному суді взяли участь відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Голубничий О.І., які підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її з викладених підстав. Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Бойкініч Р.С. у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що сторони у справі мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18.01.2023 року у справі №372/3163/22 з відповідача стягнуто аліменти на утримання його неповнолітнього сина у розмірі частини від всіх видів доходів починаючи з 26.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.03.2024 року у справі №372/3163/22 скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.01.2023 року залишено без змін.

За наявними в матеріалах справи даними, 31.10.2023 державним виконавцем було відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 на виконання виконавчого листа про стягнення з батька аліментів на утримання його неповнолітнього сина.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.12.2024 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 92 480,53 грн.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За змістом статей 180, 181, 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В частині нарахування пені за прострочення сплати аліментів на заборгованість, що виникла у період з листопада 2023 року по листопад 2024 року у загальному розмірі 28 281,75 грн відповідач рішення суду не оскаржує, тому рішення суду в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, відповідач стверджує, що заборгованість у період з жовтня 2022 року по жовтень 2023 року виникла не з його вини, тому відсутні підстави для нарахування пені на таку заборгованість.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи апелянта з таких підстав.

Так, частиною 1 ст. 196 СК України чітко визначено, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) виникає за наявності вини платника аліментів у виникненні заборгованості.

Встановлено, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.01.2023 у справі №372/3163/22 було ухвалене в заочному порядку, тобто без участі відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.12.2023 відповідачу було поновлено строк на оскарження рішення суду першої інстанції і у змісті ухвали, зокрема, вказано: В матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа, але судом першої інстанції не зазначено власника даної електронної адреси. Матеріали справи не містять інформації щодо направлення Обухівським районний судом Київської області в порядку ч. 5 ст. 272 ЦПК України копії оскаржуваного рішення в паперовій формі на поштову адресу відповідача ОСОБА_1 , або в електронній формі на офіційну електронну адресу учасників справи. Крім того, матеріли справи не містять будь-яких доказів (зворотного повідомлення про отримання поштового відправлення, розписки) отримання відповідачем копії оскаржуваного рішення.

Виконавче провадження з виконання рішення суду щодо стягнення з відповідача аліментів відкрите 31.10.2023 року і за даними АСВП у цей же день виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що узгоджується з посиланнями сторони відповідача на те, що про існування рішення суду йому стало відомо 31.10.2023 року з даних Єдиного державного реєстру судових рішень після блокування його грошових рахунків.

Зі всіх вивчених судом документів, даних ЄДРСР та АСВП, єдиною підтвердженою датою на яку відповідач без сумніву мав інформацію про ухвалене судом рішення щодо стягнення аліментів є 31.10.2023 року - дата відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.

За таких умов суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів до дати коли йому стало відомо про існування відповідного судового рішення (31.10.2023 року) відсутня, а тому підстав для стягнення неустойки (пені) з відповідача на користь позивачки до вказаного періоду немає.

Разом з цим, ураховуючи, що з 31.10.2023 відповідачу стало відомо про наявність рішення суду щодо стягнення з нього аліментів та, відповідно, про існування заборгованості, він мав погасити заборгованість, що виникла до цього часу. Однак, у матеріалах справи відсутні докази сплати ОСОБА_1 вказаної заборгованості після того, як йому стало відомо про її існування.

Отже, на сукупний розмір заборгованості, що виникла з жовтня 2022 року по жовтень 2023 року включно і, відповідно до розрахунку виконавця, становить 64 901,77 грн, починаючи з 01.11.2023 по 30.11.2024 року має бути нарахована пеня.

За вказаний період пеня становить 257011,00 грн (64901,77 грн. х 1% х 396 - кількість днів прострочення з 01.11.2023 року по 30.11.2024 року). Разом з цим, оскільки сума пені не може бути більшою 100% заборгованості, за вказаний період сума пені дорівнює 64 901,77 грн.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, ураховуючи заявлену позивачкою суму до стягнення, перевіривши розрахунки боргу та пені, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Посилання апелянта на відсутність вини у виникненні заборгованості за період до 31 жовтня 2023 року на висновки суду не впливає, адже пеню було нараховано лише за період після того, як ОСОБА_1 стало відомо про існування заборгованості. Сам по собі факт відсутності вини відповідача у виникненні частини заборгованості не звільняє його від обов`язку погасити борг після того, як йому стало відомо про його існування.

Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , яка подана адвокатом Голубничим Олегом Ігоровичем залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 08 липня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома