Справа №487/8460/24
Провадження №2/487/512/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Щербатюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску спільним майном подружжя та стягнення грошової компенсації вартості частки вказаного автомобіля у розмірі 186231 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2010, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023. За час спільного подружнього проживання, сторонами було придбано автомобіль Audi, модель А4, 2008 року випуску, який є спільним сумісним майном подружжя та частки у праві власності є рівними по кожному, виходячи з презумпції рівності часток подружжя. Після розірвання шлюбу автомобіль перебував у користуванні відповідача та без її згоди був відчужений відповідачем, кошти за її частку вартості автомобіля позивач не отримала та добровільно відповідач відмовляється виплатити їй компенсацію. За результатом проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску, наданої 09.09.2024 ТОВ «Профі-ТН», середня ринкова вартість автомобіля становить 9080 доларів США, що по курсу НБУ станом на 09.09.2024 еквівалентно 372462 грн., тобто частка становить 186231 грн.

Ухвалою від 04.10.2024 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

25.10.2034 позивач подала до суду заяву про доручення доказів.

18.11.2024 відповідач подав до суду заяву просив розглянути справу за його відсутністю, зазначивши, що спірний автомобіль був придбаним в період шлюбу, але за його власні кошти. Автомобіль був ним проданий у 2024 році за договором купівлі-продажу. Просив відкласти розгляд справи для отримання ним копії договору купівлі-продажу, посилаючись на зайнятість по службі .

13.01.2025 позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.

19.02.2025 позивач подала клопотання про витребування доказів.

19.02.2025 відповідач подав до суду заяву просив розглянути справу за його відсутністю, зазначивши, що спірний автомобіль був придбаним в період шлюбу, але за його власні кошти. Автомобіль був ним проданий у 2024 році за договором купівлі-продажу. Просив відкласти розгляд справи для отримання ним копії договору купівлі-продажу, посилаючись на зайнятість по службі .

19.02.2025 відповідач подав до суду заяву просив відкласти розгляд справи для отримання ним копії договору купівлі-продажу, посилаючись на зайнятість по службі.

Ухвалою від 19.02.2025 витребувані докази з сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області щодо власників автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску.

27.02.2025 позивач подала заяву про долучення доказів до справи.

03.03.2025 відповідач подав до суду заяву про долучення доказів.

06.03.2025 до суду надійшли докази, які були витребувані з сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області.

20.03.2025 відповідач подав до суду заяву, просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що автомобіль був ним проданий за ціну вказану в договорі купівлі-продажу.

Ухвалою від 20.03.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

29.04.2025 відповідач подав до суду заяву про відкладення судового розгляду посилаючись на проходження ним служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.05.2025 відповідач подав до суду заяву про відкладення судового розгляду посилаючись на те, що приймає участь у виявленні диверсійно-розвідувальних груп на території м. Миколаєва, документів на підтвердження вказаного надати не може через їх таємність.

01.07.2025 відповідач подав до суду заяву про відкладення судового розгляду посилаючись на те, що приймає участь у виявленні диверсійно-розвідувальних груп на території м. Миколаєва, та виявленні військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини.

02.07.2025 позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розгляді справи за відсутності відповідача, який постійно не з`являється до суду без поважних причин.

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте в судові засідання жодного разу не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки в судові засідання суду не надав, у зв`язку чим суд розглядає справу за відсутності відповідача, за наявними доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач та відповідач з перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2010, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023, яке набрало законної сили,

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.(постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №642/8107/14-цпровадження № 14-108звц21).

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц ). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Відомості про наявність у сторін інших спорів щодо поділу набутого у шлюбі спільного сумісного майна відсутні. Тому суд вважає можливим ефективний захист прав позивачки у межах цієї справи.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст. 71 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша та друга статті 60 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 провадження № 61-12736св22, від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц провадження № 61-5956св22)

Встановлено, що за час перебування у шлюбі 06.05.2022, було придбано автомобіль Audi, модель А4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу та 06.05.2022 відбулась перереєстрація транспортного засобу на нового власника ОСОБА_2 по договору укладеному в ТСЦ, згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях (філія ГСЦ МВС) №31/30-2025 на №487/8460/24/3446/2025.

Отже, спірний автомобіль, який був зареєстрований на ім`я відповідача, набутий за договором купівлі-продажу за час шлюбу між сторонами, тому даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач заперечуючи проти заявлених вимог посилався на те, що дійсно автомобіль придбаний під час перебування його у шлюбі з позивачем, але за його особисті кошти, проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних тверджень суду не надав.

Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (автомобіль) не спростована.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу),співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.(Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №345/2224/20 (провадження № 61-5915св22).

Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

ОСОБА_1 просила суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Таким чином, судом встановлено, що спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначене майно підлягає поділу з урахуванням положень статті 70 СК України та статті 364 ЦК України.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, друга, четверта статті 65 СК України).

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі №127/21002/21 (провадження № 61-5340св23), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду України від 24 травня 2023 року справа № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Матеріали справи містять докази, які підтверджують відчуження ОСОБА_2 на користь третьої особи автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме: договір купівлі-продажу №4841/2024/4761501 від 16.07.2024, за визначеною сторонами ціною у розмірі 49000 грн.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях (філія ГСЦ МВС) №31/30-2025 на №487/8460/24/3446/2025, на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2024 відбулась перереєстрація транспортного засобу автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ОСОБА_2 на нового власника ОСОБА_3 .

Позивачка в позові зазначила, що своєї згоди на продаж спірного автомобіля не надавала і коштів від його реалізації не отримувала, відповідачем вказані обставини не оспорювались та спростовані, отже спірний автомобіль було відчужено відповідачем без згоди позивачки.

ОСОБА_2 не довів, що кошти від продажу транспортного засобу використані в інтересах сім`ї, а доведення цієї обставини є його процесуальним обов`язком відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Отже, судом встановлено, що сторони придбали спірний автомобіль під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак відповідач розпорядився ним на власний розсуд без згоди позивачки та не довів належними доказами використання отриманих від продажу коштів в інтересах сім`ї, тому суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі №127/21002/21 (провадження № 61-5340св23), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22), від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Таким чином, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Відповідач стверджує, що автомобіль було продано за ціною 49000 грн. вказаною в договорі купівлі-продажу від 16.07.2024, надавши копію вказаного договору.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що слід брати до уваги вартість спірного транспортного засобу, зазначену в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №4841/2024/4761501 від 16.07.2024, яка становить 49000 грн., оскільки, як зазначається у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, слід визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18), від 04 жовтня 2023 року у справі №345/2224/20 (провадження № 61-5915св22).

В договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому суд не може взяти його до уваги, так як під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі-ТН» від 09.09.2024 за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу легкового автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску, загальний седан, сірого кольору, повна маса 2000, маса без навантаження 1513 кг, об`єм двигуна 1798, потужність двигуна 160, тип палива - бензин, тип приводу передній, замовник ОСОБА_1 зазначила, що автомобіль знаходиться у задовільному стані, на ходу, його технічний стан відповідає терміну експлуатації і пробігу, згідно якої в результаті дослідження інформації було визначено, що середня ринкова вартість легкового автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1798, складає 9080 доларів СШП або по курсу НБУ на 09.09.2024 еквівалентно 372462 грн.

Оскільки автомобіль на огляд не був наданий, його вартість визначена як ймовірна.

Ринкова вартість проведена оцінювачем ОСОБА_4 , яка безпосередньо проводила оцінку автомобіля та яка має кваліфікаційне свідоцтва оцінювача МФ №5456 від 27.10.2007, свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ№26-ПК від 11.04.2024, виданих з Фондом державного майна України та сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України - Товариству з обмеженою відповідальністю «Профі-ТН», скріплена печаткою та підписом суб`єкта оціночної діяльності та директором ТОВ «Профі-ТН».

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-III).

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону № 2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III).

Позивачка вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірного автомобіля, тоді як інша сторона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вартості транспортного засобу на час вирішення спору і не спростувала визначений у висновку оцінювача розмір ринкової вартості спірного майна.

З урахуванням наведеного, а також того, що позивачка виконала свій процесуальний обов`язок доказування - надала суду докази, що підтверджують середньостатистичну ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля, а відповідач жодного доказу на підтвердження вартості відчуженого ним транспортного засобу на час вирішення спору не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової товарознавчої експертизи для визначення такої вартості, суд вважає, що саме ринкова вартість автомобіля, вказана у довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі-ТН» від 09.09.2024 за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу легкового автомобіля, підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 (провадження № 61-8383св19), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22).

Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію вартості частини автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску, в межах заявлених позовних вимог у розмірі 186231 грн. та в цей частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц, від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22), постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 726/1388/16 (провадження № 61-10684св21).

При цьому вказівка у резолютивній частині рішення на те, що спірний об`єкт визнається судом об`єктом спільної сумісної власності, а потім право спільної сумісної власності сторін на цей об`єкт припиняється, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності, відчуженого відповідачем без згоди позивачки, є стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, оскільки це не є самостійними вимогами та способом захисту, який потребує вирішення та вказівки у резолютивній частині судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1862,31 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частини вартості автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску в розмірі 186231 (сто вісімдесят шість тисяч двісті тридцять одна) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1862,31 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3

Суддя: С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 10.07.2025.