1Справа № 335/959/21 4-с/335/19/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі скаргу представника ОСОБА_1 (боржник) адвоката Штабовенко Д.В. на бездіяльність старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Дениса Петровича, зацікавлена особа ОСОБА_2 (стягувач), -
21.04.2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Штабовенко Д.В. звернувся до суду із скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Д.П. в обґрунтування якої вказує наступне.
На виконанні Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №65678427 з примусового виконання виконавчого листу №335/959/21, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.01.2021 року і до повноліття дитини.
09.06.2021 року постановою старшого державного виконавця Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коломієць К.С. у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати періодичних платежів було накладено арешт на все майно боржника.
Надалі, заборгованість зі сплати періодичних платежів була повністю погашена.
06.03.2025 року постановою старшого державного виконавця ВДВС у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Д.П. було скасовано заходи примусового виконання у зв`язку із тим, що станом на 06.03.2025 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі. Виключено відомості щодо ОСОБА_1 із реєстру боржників.
На підставі викладеного представник скаржника просить:
- Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Д.П. у виконавчому провадження «ВП №65678427 щодо не зняття арешту з всього майна боржника ОСОБА_1 ;
- Зобов`язати старшого державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Д.П. зняти арешт з всього майна ОСОБА_1 .
Ухвалою судді від 24.04.2025 року відкрито провадження по справі за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Штабовенко Д.В. на бездіяльність старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Д. П., зацікавлена особа ОСОБА_2 .. Призначено справу до розгляду. В судове засідання викликано заявника, державного виконавця, на дії якого подана скарга, стягувача. Старшому державному виконавцю Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюк Д.П. запропоновано надати суду у встановлений строк письмові заперечення проти скарги з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються та матеріали виконавчого провадження №65678427 для огляду в судовому засіданні, та їх копії для долучення до матеріалів справи. Копію ухвали направлено сторонам по справі.
27.06.2025 року державним виконавцем Манделюком Д.П. надано відзив на скаргу, у якій окрім іншого зазначає наступне.
На виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП №65678427 з примусового виконання виконавчого листа №335/959/21 від 31.05.2021 виданого Орджонікідзевським судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 5- відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.01.2021 року і до повноліття дитини.
09.06.2021 державним виконавцем, керуючись ст.ст.3,4,24,25,26,27 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
09.06.2021 року державним виконавцем, керуючись ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна боржника у зв`язку з тим, що наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.06.2025 заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.05.2025 відсутня.
Відповідно до п.7 ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в іншій спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, а у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
За змістом цієї норми таке забезпечення виконання яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним. Очевидно, що самого факту погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини недостатньо. Відсутність заборгованості зі сплати аліментів не є безумовною підставою для зняття арешту, оскільки стягнення аліментів належать до періодичних платежів і має триваючий характер (до досягнення дитиною вісімнадцяти років). Однак законом чітко не визначено, в який саме спосіб може бути забезпечено виконання рішення про стягнення періодичних платежів, окрім накладення арешту на майно боржника. До того ж, виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (ч.1 ст.18 ЦПК України), враховуючи інтереси дитини, що в подібній ситуації підставами для задоволення скарги мають бути наявні докази, що виконання рішення зі сплати аліментів може бути забезпечено в іншій спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Такі докази скаржником надані не були. Згідно матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на теперішній час ОСОБА_1 . Не працює, офіційних доходів не має, транспортні засоби у власності боржника не зареєстровані, боржник перебуває за кордоном, тому іншім шляхом забезпечити виконання судового рішення щодо стягнення періодичних платежів не можливо.
Оскільки можливість забезпечення судового рішення в іншій спосіб скаржником не доведена, державний виконавець просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Штабовенка Д.В. в повному обсязі.
02.06.2025 року представником стягувача ОСОБА_2 адвокатом Загрія Н.Ю. подано заперечення на скаргу у яких зазначає, що в даному випадку виконавче провадження не закінчено, виконавчий документ перебуває на виконанні, не повернуто стягувачу, боржником не доведено наявність забезпечення виконання рішення суду по стягненню аліментів, існує великий ризик відчуження єдиного майна боржником, аліментні зобов`язання боржником виконуються не регулярно, тому в задоволенні скарги просить відмовити.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні з підстав викладених у скарзі.
Державний виконавець Манделюк Д.П. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся у встановленому законом порядку. Причину не явки суду не повідомив.
Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, не явка державного виконавця не перешкоджає розгляду скарги.
Представник стягувача Барабаш А.А. проти задоволення скарги заперечувала з підстав викладених у запереченнях на скаргу.
Заслухавши доводи учасників, дослідивши матеріали надані представником скаржника, матеріали виконавчого провадження ВП №65678427, суд встановив наступне.
В провадженні Орджнікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа №335/959/21 (провадження №2/335/1210/2021) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.01.2021 року до повноліття дитини.

Виконавчий лист виданий Орджонікідзевський районним судом м. Запоріжжя у вищезазначеній цивільній справі №335/959/21 (провадження №2/335/1210/2021) перебуває на виконанні у Лівобережному ВДВС у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавче провадження ВП №65678427.

Підставою для звернення з даною скаргою стала відмова державного виконавця у задоволенні заяви про зняття арешту з майна. Скаржник, посилаючись на відсутність у нього заборгованості зі сплати аліментів та здійснення ним переплати (авансування) аліментів у розмірі 22 000 грн., а також на положення ЗУ «Про виконавче провадження, а також на судову практику, зокрема Постанову Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц, вважає дії державного виконавця неправомірними та просить зобов`язати державного виконавця зняти арешт з всього майна боржника.

Також встановлено, що 09.06.2021 року постановою старшого державного виконавця Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коломієць К.С. у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати періодичних платежів було накладено арешт на все майно боржника, яке складається з квартири АДРЕСА_1 .

Надалі, заборгованість зі сплати періодичних платежів була повністю погашена.

06.03.2025 року постановою старшого державного виконавця ВДВС у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Манделюка Д.П. було скасовано заходи примусового виконання у зв`язку із тим, що станом на 06.03.2025 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі. Виключено відомості щодо ОСОБА_1 із реєстру боржників, але не зважаючи на те, що станом на цей час заборгованість зі сплати аліментів є повністю погашеною, що прямо вбачається із розрахунку заборгованості від 19.03.2025 року, виданою безпосередньо виконавчою службою та постанови про скасування заходів примусового виконання, а також враховуючи що ним авансовано 22000,00 грн, тобто у розмірі аліментів на наступні пів року, арешт з майна боржника не знято, що створює перешкоди для останнього у реалізації своїх прав на розпорядження майном.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема як: обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями положення ст.1, п.п. 2, 3, 5, 8 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно положень ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1); виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.6 ч.3 вказаної статті).

Порядок накладення арешту і вилучення майна боржника визначений положеннями ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно приписів вказаної статті арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

При цьому, порядок стягнення аліментів визначений положеннями ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами вказаної статті виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Отже сукупний аналіз вказаних норм права дає підстави для ствердження, що за загальним правилом виконання рішення суду здійснюється шляхом звернення стягнення на заробітну плату, дохід боржника. У випадку існування заборгованості, яка перевищує суму платежів за три місяці таке стягнення може бути звернуто і на майно боржника.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.05.2025 року, у ОСОБА_4 станом на 31.05.2025 року відсутня. При цьому посилаючись на п.7 ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець вважає що в нього відсутні підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна.

Положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачений вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Зокрема, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна(коштів)боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (утому числі від реалізації майна боржника),необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів ,стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності -суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 6 1цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, тощо.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, підставою для зняття арешту з майна боржника згідно п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» є одночасне настання двох юридичних фактів погашення заборгованості та можливість забезпечення виконання судового рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Крім того, відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», та враховуючи періодичний характер стягнення, а також спеціальний порядок виконання для даної категорії справ, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та як засіб такого забезпечення.

У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі№ 490/6309/16 (провадження № 61-473св21), зроблено правовий висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Як встановлено судом, станом на 31.05.2025 року заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_1 відсутня.

Разом з тим, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутня інформація про розмір заробітної плати ОСОБА_1 , а також відсутні й відомості щодо наявності у боржника грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів, а вказане свідчить про неможливість зробити висновок щодо наявності щомісячного стабільного доходу та, відповідно, можливості забезпечення виконання рішення в інший спосіб ніж звернення стягнення на майно боржника.

Cуд зазначає, що сам по собі факт погашення заборгованості з аліментів боржником та відсутність заборгованості на даний час не є ще відповідно до положень ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття арешту з майна виконавцем, враховуючи спеціальний порядок виконання рішень для даної категорії справ.

Отже, законом передбачена умова, відсутність якої унеможливлює зняття арешту з майна боржника, а саме можливість забезпечення виконання рішення в інший спосіб.

Так, відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У той же час, представником боржника суду не було надано доказів щодо того, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

За таких обставин, не зняття державним виконавцем арешту з нерухомого майна боржника метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 квітня 2023 року в справі № 607/3711/15-ц, провадження № 61-688св23.

Подібні висновки щодо застосування положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 336/61690/17 (провадження № 61-29992св18), від 22 квітня 2021 року у справі № 742/819/20 (провадження № 61-565св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 577/4889/19 (провадження № 61-5670св20), від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19 (провадження № 61-8727св20).

При цьому, вищевказані висновку суду не перешкоджають боржнику при наявності доказів забезпечення подальшого виконання рішення суду в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, не позбавляє останнього звернутися до виконавця із відповідною заявою про скасування арешту.

Крім того, боржник не позбавлений права звернутися із заявою до державного виконавця про скасування арешту на конкретний об`єкт нерухомого майна, а виконання судового рішення може бути забезпечено шляхом залишення арешту на інших об`єктах нерухомості.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, доводи сторони скаржника не знайшли свого підтвердження, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог скарги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 259, 258-260, 354, 447-453 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 07.07.2025 року.

Суддя: А.В. Воробйов