КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/8631/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Скрипки О.І., у місті Києві, у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, у якій просить стягнути з відповідача завдану ним майнову шкоду в поряду регресу в розмірі 141 193,88 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13 травня 2018 року о 21 годині 10 хвилин по проспекту Перемоги, 12 в місті Києві сталася ДТП за участю службового автомобіля «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить Департаменту патрульної поліції, під керуванням відповідача, та автомобіля «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_2 , який використовувався ТОВ «Проектно-будівельний альянс» на підставі договору оренди від 08 листопада 2017 року. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2019 року у справі № 761/46075/18 встановлено, що зіткнення автомобілів стало наслідком порушення ПДР відповідачем.

Як зазначає позивач, ТОВ «Проектно-будівельний альянс» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення 722 189,91 грн із Департаменту патрульної поліції як власника автомобіля «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_1 , який мотивовано тим, що вказану шкоду заподіяв відповідач при виконанні службових обов`язків. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01 грудня 2020 року у справі № 910/15796/20 стягнуто з ДПП на користь ТОВ «Проектно-будівельний альянс» 130 665,81 грн - основного боргу, 8568,00 грн - витрат на правову допомогу та 1960,07 грн судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21 січня 2021 року вказане рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 27 липня 2022 року вказані судові рішення залишено без змін. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області 28 грудня 2022 року на виконання вказаного судового рішення було здійснено безспірне списання коштів з рахунку Департаменту патрульної поліції згідно з меморіальним ордером № 818 від 14 грудня 2022 року.

Посилаючись на викладені обставини, позивач звертається до суду із регресною вимогою, яка стосується відшкодування шкоди, що спричинена ОСОБА_1 та просить вирішити спірне питання в судовому порядку, задовольнивши позовні вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києвавід 29 січня 2025 року позовні вимоги Департаменту патрульної поліції - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції завдану майнову шкоду в порядку регресу в розмірі 34 050, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції витрати по сплаті судового збору в розмірі 647, 27 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Департаменту патрульної поліції відмовити повністю. Застосувати строк позовної давності у даній цивільній справі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в суді першої інстанції було встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач станом на момент вчинення ДТП та на час звернення до суду із позовом перебував у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції.

Із тексту позовної заяви вбачається, що позов подано до ОСОБА_1 не як до посадової особи чи працівника Департаментом патрульної поліції, а як до фізичної особи. У зв`язку з цим, на думку відповідача, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Наголошує, матеріали справи не містять будь-якого доказу, що саме відповідач є матеріально відповідальною особою та саме він повинен відшкодовувати завдану шкоду. На момент вчинення ДТП службового автомобіля «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить Департаменту патрульної поліції, повинен був мати поліс про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто судом не була встановлена дана обставина і не було встановлено саме особу, яка була відповідальна за порушення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який і повинен був бути відповідачем по даному позову, на думку сторони відповідача.

Звертає увагу суду, що днем, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права або про особу, що порушила таке право є 13 травня 2018 року, з якого і починається перебіг позовної давності. Останнім днем для звернення позивача до суду із позовом є 13 травня 2021 року.

Про розмір заподіяної матеріальної шкоди позивачу стало відомо на підставі постанови Верховного Суду від 27 лютого 2022 року, до суду із позовом позивач звернувся 11 грудня 2023 року. Тобто в строк, передбачений ч. 3 ст. 233 КЗпП України.

28 квітня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника Департаменту патрульної поліції - Шуміленка С.М., відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що на момент вчинення ДТП за участю відповідача цивільно-правова відповідальність автомобіля «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8075126 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000, 00 грн та нульовою франшизою.

Враховуючи викладене, наголошує, що не знаходить свого підтвердження теза про відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент вчинення ДТП, оскільки сума, заявлена до відповідача в порядку регресу була сформована різницею між фактичним розміром шкоди (230 665,81 грн і лімітом відповідальності страховика 100 000, 00 грн).

Вказує, що наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову.

Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Враховуючи викладене, сторона позивача вважає, що Департамент патрульної поліції звертається до суду в річний строк з дня здійснення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01 грудня 2020 року у справі № 910/15796/20.

При апеляційному розгляді справи відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Департаменту патрульної поліції відмовити повністю. Застосувати строк позовної давності у даній цивільній справі.

Представник Департаменту патрульної поліції - Черниш О.Г. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують висновків, викладених у оскаржуваному судовому рішенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 13 травня 2018 року о 21 годині 10 хвилин по проспекту Перемоги, 12 в місті Києві відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ДПП, при виконанні невідкладного службового завдання не подав спеціального звукового сигналу та перед початком і зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу з матеріальними збитками.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2019 року у справі № 761/46075/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.13 т.1).

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_2 , який використовувався ТОВ «Проектно-будівельний альянс» на підставі договору оренди, посвідченого 08.11.2017 року приватним нотаріусом КМНО Лапушеню І.І.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01 грудня 2020 року у справі № 910/15796/20 стягнуто з ДПП на користь ТОВ «Проектно-будівельний альянс» 130 665,81 грн основного боргу, 8568,00 грн витрат на правову допомогу та 1960,07 грн судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21 січня 2021 року вказане рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 липня 2022 року вказані судові рішення залишено без змін.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області 28 грудня 2022 року на виконання вказаного судового рішення було здійснено безспірне списання коштів з рахунку ДПП на користь ТОВ «Проектно-будівельний альянс» 141193,88 грн. згідно з меморіальним ордером № 818 від 14 грудня 2022 року (а.с. 14 т.1).

Частково задовольняючи позовні вимоги Департаменту патрульної поліції суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в даному випадку відповідач ОСОБА_1 13 травня 2018 року під час виконання службових обов`язків інспектора поліції і знаходячись в трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції Національної поліції України на службовому автомобілі «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_3 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, визнаний винним в його вчиненні відповідною постановою суду, яка набрала законної сили. В результаті вчинення адміністративного правопорушення завдана майнова шкода, частину якої в розмірі 130 665,81 грн основного боргу, 8568,00 грн витрат на правову допомогу та 1960,07 грн судового збору сплачено Департаментом патрульної поліції Національної поліції на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 01 грудня 2020 року по справі №910/15796/20 з тих підстав, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, правовідносини між сторонами у справі, що переглядається, не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання в наслідок заподіяння шкоди.

Предметом розгляду у цій справі є відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

Співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони завдання шкоди особі.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 760/15085/18 (провадження № 61-22192св19), від 08 червня 2022 року у справі №559/2801/19 (провадження № 61-10770св21) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 452/3423/19 (провадження № 61-14959св21).

Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України, для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Матеріальна відповідальність поліцейських регулюється ще й спеціальним Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Статтею 4 вказаного закону визначено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Статтею 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено випадки обмеженої матеріальної відповідальності, зокрема в частині 1 вказано, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Статтею 6 вказаного Закону визначені підстави настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності, в тому числі: особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Дія зазначеного закону поширюється на спірні правовідносини, оскільки покращує становище відповідача, тому що обмежує максимальний розмір шкоди, що підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Встановлено, що у даному випадку відповідач ОСОБА_1 13 травня 2018 року під час виконання службових обов`язків інспектора поліції і знаходячись в трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції Національної поліції України на службовому автомобілі «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_3 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та був визнаний винним в його вчиненні відповідною постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2019 року (а.с. 12, 13 т.1).

Зі змісту постанови Господарського суду міста Києва від 01 грудня 2020 року у справі №910/15796/20 вбачається, що позовна вимога про стягнення 230 665,81 грн майнових збитків з Департаменту патрульної поліції була зменшеною на встановлений полісом № AK/8075126 ліміт відповідальності страховика, а саме 100 000 грн. Так, в результаті вчинення адміністративного правопорушення завдана майнова шкода, частину якої в розмірі 130 665,81 грн основного боргу, 8568,00 грн витрат на правову допомогу та 1960,07 грн судового збору сплачено Департаментом патрульної поліції Національної поліції (а.с. 8-11, т.1).

В матеріалах справи також міститься Повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальним ордером № 818 від 14 грудня 2022 року (а.с. 14, т.1).

На підставі статей 1172 та 1191 ЦК України суд апеляційної інстанції зазначає, що працівником Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 було завдано шкоди третій особі під час виконання трудових (службових) обов`язків, Департаментом патрульної поліції було відшкодовано таку шкоду. Відтак, Департаменту патрульної поліції має право звертатися з вимогою про її відшкодування до самого працівника в порядку регресу.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення із ОСОБА_1 матеріальної відповідальності, враховуючи положення Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», в сумі 34 050,00 грн.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи ОСОБА_1 , що позов подано до нього не як до посадової особи чи працівника Департаментом патрульної поліції, а як до фізичної особи. У зв`язку з цим, на думку останнього, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. При цьому згідно з частиною 1 статті 59 зазначеного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Предметом позову у даній справі є відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

У разі регресного стягнення відповідачем є фізична особа, навіть якщо вона є працівником поліції. Регрес - це вимога про відшкодування шкоди, яку орган сплатив третій особі, і тому суб`єктом відповідальності виступає не як посадова особа, а як людина, яка вчинила шкоду.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо пропуску Департаментом патрульної поліції строку на звернення до суду апеляційний суд зазначає наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпПУ, для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Таким чином, якщо регресна вимога стосується відшкодування шкоди, спричиненої працівником, строк починає діяти з моменту виплати такої шкоди.

У справі, що переглядається облік строку починається з 14 грудня 2022 року, тобто з моменту виконання Департаментом патрульної поліції зобов`язання щодо відшкодування шкоди шляхом списання з рахунку останнього грошових коштів на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 01 грудня 2020 року (а.с. 14, т.1).

Із позовом Департамент патрульної поліції звернувся 08 грудня 2023 року, про що міститься відмітка на конверті, у якому було направлено позовну заяву до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку. До суду позов надійшов 11 грудня 2023 року (а.с.1-16, т.1).

На підставі викладеного, оскільки при регресі строк позовної давності обчислюється з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час звернення Департаментом патрульної поліції з позовом до Деснянського районного суду міста Києва, строк позовної давності не сплив.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києвавід 29 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 липня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв