Справа № 485/287/25 Головуючий в 1-й інстанції Яворський С. Й.
Провадження 22-ц/812/874/25 Доповідачка апеляційної інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

9 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої - судді Ямкової О. О.,

суддів Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства (далі ПОСП) «Куйбишевське»

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Яворського С. Й. в приміщенні суду в місті Снігурівка Миколаївської області об 11 годині 34 хвилині, із складенням повного рішення, у справі

за позовом

ОСОБА_1 до ПОСП «Куйбишевське»

про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПОСП «Куйбишевське» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначила, що є власницею земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:0044, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Горохівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

Зазначена земельна ділянка передана позивачкою в оренду ПОСП «Куйбишевське» на підставі договору оренди, укладеного 1 січня 2014 року з додатковою угодою №1 до нього від 8 липня 2021 року, строком до 31 грудня 2027 року та зі сплатою орендної плати у розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки землі, що складає 3 341 грн 57 коп. та вноситься кожного року не пізніше 31 грудня.

Але, починаючи з 2022 року орендна плата за користування земельною ділянкою підприємством не виплачена, внаслідок чого виникла заборгованість, яка з урахуванням індексації та інфляції складає суми відповідно у розмірі 10 108 грн за 2022 рік, 12 807 грн за 2023 рік, 13 447 грн за 2024 рік, а усього 36 362 грн.

Посилаючись на ці обставини, як суттєві порушення умов договору оренди земельної ділянки, просила про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості за орендною платою.

У відзиві на позовну заяву відповідач вважав вимоги позивачки необґрунтованими, з огляду на те, що починаючи з 19 березня і по 11 листопада 2022 року Горохівська об`єднана територіальна громада перебувала в тимчасовій окупації військ російської федерації та відносилася до територій, на яких ведуться активні бойові дії, що в свою чергу, виключало можливість ведення підприємством господарської діяльності. Після деокупації території громади, землі, що перебували в оренді підприємства, забруднені вибухонебезпечними речовинами, внаслідок чого відповідач досі не має можливості здійснювати на цих землях господарську діяльність, і тому неодноразово звертався до сільської військової адміністрації з проханням визнати земельні ділянки забрудненими вибухонебезпечними предметами та надати підприємству пільги зі сплати податків. Проте, станом на 24 жовтня 2023 року відповіді ним не отримано. Натомість, на його адресу не було жодних звернень від позивачки з приводу виплати орендної плати.

Крім того, в рамках кримінального провадження на рахунки відповідача накладено арешт, що також унеможливлює ведення господарської діяльності ПОСП «Куйбишевське».

Посилався на те, що завжди виконував належним чином свої обов`язки зі сплати орендної плати, але у зв`язку з неможливістю проведення господарської діяльності та наявністю арештів на рахунках підприємства в рамках кримінальної справи, не має можливості виконувати зобов`язання за договором, не заперечуючи проти боргу з орендної плати та вважаючи вимоги про розірвання договору оренди з її невиплати безпідставними.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0044, укладеного 1 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ПОСП «Куйбишевське». З підприємства на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість з орендної плати у розмірі 8 269 грн, що складається із заборгованості за 2023 рік в сумі 4 031 грн 70 коп., та за 2024 рік в сумі 4 237 грн 30 коп., а також 1 486 грн 60 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачкою доведено порушення орендарем істотних умов договору оренди внаслідок невиплати орендної плати, які є підставою для його розірвання та стягнення заборгованості з урахуванням коєфіцієнтів інфляції та індексації.

В апеляційній скарзі ПОСП «Куйбишевське», посилаючись на те що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок не повного встановлення обставин, які мають значення для вирішення справи, та з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів скарги посилався на те, що поза увагою суду залишилась та обставина, що підприємство не здійснює господарську діяльність, внаслідок засмічення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, а надана позивачці відповідь не відповідає дійсності. Сільська військова адміністрація на запити підприємства про надання пільг з оплати податків не відповідає та не надає пояснень з приводу змісту відповіді, наданої відповідачці. Між тим судом безпідставно відхилено надані відповідачем докази із здійснення ним запитів до Горохівської сільської адміністрації, без наведення мотивів. Внаслідок чого зроблені необґрунтовані висновки про відсутність доказів, які б вказували на факт неможливості використання орендарем у період 2023-2024 років майна з незалежних від нього причин.

Також зазначав, що орендодавиця не вчиняла дій направлених на отримання орендної плати у строки визначені договором, а саме у період з 1 листопада та 31 січня відповідного року, та не довела зазначені обставини, на які посилалась, та які суд встановив без наявності доказів.

Крім того судом безпідставно не застосовано положення Податкового кодексу України, за змістом яких земельні ділянки вважаються потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами відразу після завершення окупації та до фактичного обстеження земельних ділянок і визнання їх придатними для використання, і доведення цього факту не потребує від відповідача надання додаткових доказів. За такого висновки суду щодо можливості користування земельними ділянками не ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права.

Також судом закрито підготовче засідання за відсутності сторін у справі та призначено справу до судового розгляду, внаслідок чого позбавлено відповідача прав звернутись з клопотанням про витребування відомостей та порушено норми процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка вважала доводи скарги необґрунтованими, а саму скаргу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки посилання відповідача на положення Податкового кодексу України стосуються звільнення від сплати податкового податку, але не виплати орендної плати та виконання умов договору. Вказувала, що органом місцевого самоврядування не прийнято жодного рішення про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків та зборів для відповідача, і тому слід вважати, що земельні ділянки не вважаються потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами. Спростовувала доводи щодо не здійснення нею звернень до орендаря з отриманням орендної плати та заперечувала щодо зазначених відповідачем причин неможливості виплати орендних платежів як поважних та таких, що не залежить від його волі.

Справа розглянута у суді апеляційної інстанції за відсутністю учасників процесу, за їх належним і завчасним повідомленням, та викладенням ними доводів та заперечень у поданих процесуальних документах, а також у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення її слухання з причини, що визнана неповажною.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно з положеннями статті 14 Закону України «Про оренду землі» ( тут і надалі в редакції чинній на час укладення договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами 1 і 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_3 (а.с.6) на праві власності належить земельна ділянка із кадастровим номером :02:000:0044, площею 3,0028га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Горохівської сільської ради Снігурівського (Баштанського) району Миколаївської області (а.с.7, 12-13).

1 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ПОСП «Куйбишевське» укладено договір оренди землі строком до 31 грудня 2020 року, який продовжено до 31 грудня 2027 року відповідно до додаткової угоди №б/н від 8 липня 2021 року, із визначенням щорічного розміру орендної плати в 4% від нормативної грошової оцінки, обчислення якої відбувається з урахуванням індексу інфляції, та на час укладення договору становить 3341грн 57коп.. Орендна плата підлягає виплаті у грошовій або натуральній формі, шляхом перерахування на банківський рахунок або поштовим переказом. Відповідно до пункту 4.3.1 договору орендна плата вноситься один раз на рік, але не пізніше 31 грудня кожного року (а.с.8-10, 11).

Судом встановлено та визнано сторонами, що в період дії договору і до 2022 року орендарем належним чином виконувався обов`язок зі сплати орендної плати на користь позивачки.

Втім, починаючи з 2022 року і до 2024 року орендар перестав виплачувати орендну плату на користь позивачки ОСОБА_1 ..

Посилаючись саме на ці обставини, як систематичність невиконання відповідачем договору оренди, позивачка просила його розірвати та стягнути на її користь борг за період 2022-2024 років.

Відповідач ПОСП «Куйбишевське», погоджуючись з не виконанням ним обов`язку зі сплати орендної плати за період 2022-2024 роки, заперечував проти розірвання договору, посилаючись на обставини непереборної сили, які акцептували сторони у договорі, та неможливості ним використання земельної ділянки, що належить позивачці, за призначенням, у зв`язку з окупацією цієї території у 2022 році та забрудненістю землі вибухонебезпечними предметами після окупації.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції частково погодився з цими обставинами та вважав встановленим, що внаслідок окупації у 2022 році території, де розташована земельна ділянка, що належить позивачці та передана в оренду відповідачу, підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 орендної плати за 2022 рік відсутні, так як орендар не міг використовувати предмет оренди за призначенням. Але одночасно не взяв до уваги доводи відповідача про забрудненість ділянки вибухонебезпечними предметами, після її деокупації, за відсутністю рішення сільської військової адміністрації про надання відповідачу пільг зі сплати земельного податку, і тому дійшов висновку про недоведеність підприємством цих обставин за допомогою належних доказів.

Проте, з такими висновками повністю погодитися не можна, так як вони не відповідають нормам матеріального права і не узгоджуються з встановленими обставинами справи.

Так, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час.

Після введення на території країни воєнного стану, Торгово промисловою палатою України усім зацікавленим особам надіслано листа від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України.

У листі Торгово промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У подальшому, вже 7 жовтня 2022 року Миколаївською обласною радою прийнято рішення №9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких дій», якими рада визнала обставини, що склалися на території Миколаївської області, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення.

До переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, включені юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, які є сільськогосподарськими товаровиробниками та місцезнаходження яких станом на 31 грудня 2022 року зареєстровано у межах території Миколаївської області.

За наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Горохівська сільська територіальна громада, в межах якої розташована земельна ділянка, належна позивачці, віднесена до територій, що перебували у тимчасовій окупації у період з 4 березня по 11 листопада 2022 року.

Наступним наказом Міністерства розвитку громад і територій України № 376 від 28 лютого 2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Горохівську сільську територіальну громаду, після деокупації, починаючи 11 листопада 2022 року віднесено до територій, на яких ведуться можливі бойові дії.

За змістом пункту 14.1 спірного договору оренди землі сторонами узгоджено, що вони звільняються від відповідальності по договору або у зв`язку з ним через обставини, що є наслідками непереборної сили, а саме: землетрус, повінь, посуха, зневоднення, град, удар блискавки, буря, ураган, буран, заморок, ожеледь, вимерзання, обледеніння, пожежа, злива, поводь, паводок, земельний або земельно-водний сель, нашестя комах, епітофітотійний розвиток хвороб, розмноження шкідників рослин, вплив радіації, хімічних, бактеріологічних отруйних токсичних речовин, блокада, військові або збройні операції будь-якого характеру, бунти, безладдя, страйки, локаути та трудові порушення, урядові постанови, або розпорядження державних органів, розпорядження органів місцевого самоврядування , інші незалежні від сторін обставини, які сторони не могли передбачити та запобігти їм будь-якими розумними діями, які істотно перешкоджають виконанню сторонами цього договору, а також через інші не вказані в цьому договорі обставини, які обидві сторони акцептують як обставини непереборної сили (а.с.8-10).

Отже, враховуючи зміст договору, в якому сторони самі акцептували обставини, які є непереборною силою, та загальновідомі обставини, які в силу частини 3 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а також не вимагають від орендаря їх додаткового доведення за допомогою сертифікатів Торгово-промислової палати чи будь-яких інших доказів, на чому наполягала позивачка, слід дійти висновку, що починаючи з 24 лютого 2022 року на території України, зокрема, на території Горохівської сільської територіальної громади, межі якої включають належну позивачці земельну ділянку, настали обставини непереборної сили, які унеможливили виконання орендарем своїх обов`язків за договором, зокрема з використання землі за призначенням та сплаті ним на користь орендодавця орендної плати.

В цьому випадку, судом першої інстанції правильно застосовано положення частини 6 статті 762 ЦК України, на підставі яких позивачці відмовлено у стягненні з орендаря орендної плати за 2022 рік. З цим рішенням у цій частині позивачка погодилася та його не оскаржила, а за вимогами, які викладені у змісті апеляційної скарги відповідача підстав для його скасування в цій частині з ухваленням нового, аналогічного, колегія суддів не вбачає.

Втім, правильно встановивши обставини з відсутності підстав для стягнення боргу за 2022 рік, суд безпідставно вважав недоведеним орендарем факт неможливості використання ним земельної ділянки, що належить позивачці, після деокупації території, в період 2023-2024 роки за її забрудненістю або можливою забрудненістю вибухонебезпечними предметами.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №740 від 7 червня 2024 року про «Деякі питання про створення, забезпечення функціонування та ведення реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами» затверджено Порядок ведення, адміністрування, користування відомостями реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами, внаслідок чого введено у дію реєстр територій та геоінформаційна система, якій відповідає Інтерактивна карта територій, яку адмініструє Державна служба надзвичайних ситуацій (далі ДСНС).

За даними Інтерактивної карти ДСНС на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/) територія Горохівської територіальної громади Миколаївської області, в межах якої знаходиться земля, належна позивачці, є досі місцем, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.

Статтями 283?.1 та 283?.2 Податкового Кодексу України, з відсиланням саме на такий порядок, що встановлений Кабінетом Міністрів України, у розрізі прийняття рішень з метою надання суб`єкту господарювання податкових пільг, безальтернативно визначено статус такого об`єкта оподаткування, яким є земельні ділянки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, та вказують на період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, який починається з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території.

При тому порядок надання таких пільг пов`язаний зі зверненням платника податку та прийняттям відповідного рішення органом місцевого самоврядування чи військової адміністрації про встановлення податкових пільг, період надання яких завершується фактом обстеження території операторами протимінної діяльності та визнання земельної ділянки придатною для використання.

Сам факт прийняття органом місцевого самоврядування чи військовою адміністрацією рішення про надання чи відмову у наданні податкових пільг не є свідченням зміни статусу земельної ділянки, що знаходилася в межах окупованих територій, з місця, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, до статусу її визнання придатною до використання, в тому числі і підтвердженням факту здійснення суб`єктом господарювання господарської діяльності на таких землях, які перебували в окупації до їх обстеження операторами протимінної діяльності з визнанням придатними для використання.

Відповідно до статей 76, 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнані загальновідомими не потребують доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тому аналізуючи наведені обставини та норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає встановленим, що територія Горохівської територіальної громади Миколаївської області, в межах якої знаходиться спірна земельна ділянка, в період 2023-2024 років віднесена органами ДСНС в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України до територій, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.

Акт про обстеження земельної ділянки, що знаходиться в оренді відповідача, операторами протимінної діяльності та визнання її придатною для використання відсутній, незважаючи на неодноразові звернення ПОСП «Куйбишевське» до компетентних органів (а.с.39-51).

А тому наявність чи відсутність рішення Горохівської сільської військової адміністрації про надання податкової пільги ПОСП «Куйбишевське» на землю не може бути визнано доказом щодо звільнення земельних ділянок, після деокупації від забруднення їх вибухонебезпечними предметами, та не підтверджує статусу ділянок, як земель придатних для господарського використання.

Навіть, у відповіді начальника Горохівської сільської військової адміністрації, яка надіслана ним, як на запит представника відповідача (а.с.41), так і продубльована на запит апеляційного суду(а.с.104), представник адміністрації повідомив, що надання податкових пільг є її правом, а не обов`язком. А також пояснив, що оскільки адміністрація не надала ПОСП «Куйбишевське» пільг, то у неї відсутні дані про забрудненість орендованих підприємством земельних ділянок, внаслідок чого позивачці надана відповідь про те, що підприємство здійснює господарську діяльність.

За наведеного, слід дійти висновку, що сільська військова адміністрація не лише не користується порядком, встановленим постановою Кабінету Міністрів України №740 від 7 червня 2024 року, та геоінформаційною системою, яку адмініструє Державна служба надзвичайних ситуацій, а виходить виключно зі свого права можливості надання податкових пільг суб`єкту господарювання, на звернення якого протягом 2023-2024 років не надає відповіді.

Отже, помилково прийнявши відповідь сільської військової адміністрації, що надана на ім`я позивачки, як доказ здійснення відповідачем господарської діяльності, суд першої інстанції зробив неправильні висновки, які не лише не відповідають обставинам справи та загальновідомим обставинам, а ще і не узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють визначення та віднесення земель до статусу місць, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, що виключало можливість використання орендарем предмета оренди за призначенням та за умовами договору є непереборною обставиною, на яку орендар не має впливу.

Підпунктом 3 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням такої особливості: власники, користувачі земельних ділянок не несуть відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, що полягає у невикористанні земельної ділянки, право власності, користування якою виникло до введення воєнного стану.

Зміст цього підпункту узгоджується та відповідає положенням частини 6 статті 762 ЦК України, за яким наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Враховуючи наведене та встановлені колегією суддів обставини справи, слід визначити, що земельна ділянка, яка знаходиться в межах громади, що визнана, як місце забруднення чи імовірного забруднення вибухонебезпечними предметами, не могла бути використана орендарем за умовами договору оренди в період 2023-2024 років, внаслідок чого відповідач, як орендар та наймач майна звільняється від орендної плати за цей час, як з підстав, визначених законом, так і за умовами договору оренди, які узгоджені та акцептовані його сторонами.

Дії орендаря за цей час є добросовісними, оскільки він не лише вживав заходів, звертаючись до компетентних органів з питань обстеження ділянок для проведення господарської діяльності, а ще і регламентував свою діяльність відповідним чином, не ухиляючись свідомо від виконання умов договору оренди. І орендодавиця лише після отримання відповіді від військової адміністрації, яка у своїй діяльності керується виключно своїм правом, а не обов`язком, звернулася до суду, помилково вважаючи, що підприємством здійснюється господарська діяльність на належній їй землі, оскільки адміністрація не відповідаючи на звернення суб`єкта господарювання не надала йому пільги при сплаті податку на землю.

Зазначене є підставою для скасування рішення суду в цій частині з підстав визначених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову щодо розірвання договору оренди та стягнення орендної плати за період 2023-2024 роки.

Посилання позивачки на необхідність застосування у цій справі постанов ВС в складі КГС, ухвалених 7 червня 2023 року при розгляді справи №906/540/22, 29 червня 2023 року у справі №922/999/22, 7 червня 2023 року у справі №912/750/22, 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21 та 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22 не є слушними, оскільки обставини спорів, що розглянуті судами у порядку господарської юрисдикції не є аналогічними обставинам справи, що знаходяться на перегляді у суді апеляційної інстанції, а мотиви, з яких виходили касаційні суди при вирішенні спорів не є висновками щодо застосування відповідних норм права у розумінні частини 4 статті 263 ЦПК України.

Що стосується іншої додаткової аргументації позивачки, що наведена нею у відзиві на подану відповідачем апеляційну скаргу, то колегією суддів, з огляду на рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року в частині застосування положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод наведені усі мотиві прийнятого рішення, із прийняттям або відхиленням основних аргументів сторін, які стосуються предмета спору та предмету доказування.

У зв`язку із скасуванням рішення суду в частині задоволених вимог у відповідності до положень статті 141 ЦПК України наявні підстави для перерозподілу судових витрат відповідача за перегляд справи в суді апеляційної інстанції. З позивачки на користь відповідача слід стягнути 3 028 грн 00 коп. судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Куйбишевське» задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року в частині задоволеного позову та розподілу судових витрат - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПОСП «Куйбишевське» про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості за орендною платою за період 2023-2024 роки відмовити.

Рішення суду в частині відмови у стягненні боргу з орендної плати за 2022 рік залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Куйбишевське» 3 028 грн 00 коп. судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова