ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/641/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Майки М.Б.

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Решетухи А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/18196/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2025 року, ухвалене суддею Марциновською І.В., повний текст якого складено 09 травня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка, апелянт) звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» (далі відповідач, КПТМ «ТМТКЕ») про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у якій фактично проживає. У 2006 році у даній квартирі встановлене індивідуальне опалення та з того часу позивач не користується послугами, що надаються відповідачем. Також всі квартири у під`їзді багатоквартирного будинку за місцем проживання позивачки обладнані системами індивідуального опалення, в місцях розводки на квартирні стояки встановлені заглушки, тепла вода та тепло у належну позивачці квартиру не подаються з 2006 року. Також приблизно 20 років тому у під`їзді обрізані труби постачання теплової енергії та на даний час у під`їзді відсутні батареї. Так само перекриті труби, за допомогою яких у під`їзд постачалась тепла вода. Разом з цим, у 2021 році відповідач почав нараховувати їй плату за послуги з постачання гарячої води та теплової енергії. 30.07.2024 позивачці від відповідача надійшов лист про наявність заборгованості за надані послуги у сумі 4264.58 грн.

Позивачка вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки послуги, за які відповідачем нарахована плата, не надавались.

З таких підстав, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила:

1) визнати протиправними дії КПТМ «ТМТКЕ» щодо безпідставних нарахувань ОСОБА_1 за неспожиту та невикористану теплову енергію та гарячу воду за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) зобов`язати КПТМ «ТМТКЕ» скасувати безпідставну та незаконну заборгованість за період з листопада 2021 року, яка наявна станом на 19.08.2024 у сумі 4264.58 грн;

3) зобов`язати КПТМ «ТМТКЕ» припинити здійснювати безпідставні та незаконні нарахування грошових платежів за неіснуючі та неотримані ОСОБА_1 послуги;

4) анулювати незаконні нарахування за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.04.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане вище рішення суду скасувати та постановити нове, яким задоволити її позовні вимоги.

Вважає, що суд першої інстанції неповно та необ`єктивно з`ясував обставини справи та докази у ній. Мотиви апеляційної скарги є фактично ідентичними доводам, викладеним в позовній заяві. Крім того вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин п.38 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 за №830, оскільки, на думку апелянта, даний пункт суперечить Конституції України, Першому протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці ЄСПЛ.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні апелянт та її представник, а також третя особа ОСОБА_2 просили задовільнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, ознайомившись з матеріалами справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13.04.1998, виданим згідно з розпорядженням Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації №26473 від 03.04.1998 (т.1 а.с.13).

Як вбачається зі свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові серії НОМЕР_1 04.06.2004 ОСОБА_6 змінила прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » (т.1 а.с.11).

16.05.2006 ОСОБА_1 , як співвласник квартири АДРЕСА_2 та споживач комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення, що надається відповідачем, звернулась до директора КПТМ «ТМТКЕ» з заявою про видачу технічних умов на від`єднання зазначеної квартири від централізованої системи опалення і гарячого водопостачання у зв`язку з влаштуванням автономного опалення і гарячого водопостачання (т.1 а.с.87).

13.06.2006 належна позивачеві квартира відключена від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання будинку, що підтверджується відповідним актом від 13.06.2006 (т.1 а.с.89) та визнавалося і не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Під час відключення було залишено 4 транзитних неізольованих стояків діаметром 20 мм, 1:1 шт. неізольованих стояків діаметром 15:25 мм та не здійснювалось заварювання уводів гарячого водопостачання у квартиру (п.2 акта від 13.06.2006).

При цьому п.28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 (в редакції, чинній станом на 13.06.2006), визначав, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Указані положення знайшли своє відображення і у п.9 технічних умов, які були надані ОСОБА_1 та виконання яких було обов`язковою передумовою встановлення індивідуального автономного опалення у квартирі позивачки (т.1 а.с.88).

За таких підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка станом на 13.06.2006 була обізнана про наявність обов`язку оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку АДРЕСА_3 , незважаючи на встановлення у належній їй квартирі індивідуального опалення, та фактично погодилась із виконанням цього обов`язку, що додатково був затверджений у технічних умовах на відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання.

Поряд з цим у період з 13.06.2006 до 01.12.2021 законодавець не розробив та не затвердив у передбаченому законом порядку Методику, про яку вказано у п.28 зазначених вище Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, унаслідок чого відповідач не здійснював нарахування та стягнення з позивача плати за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку АДРЕСА_3 .

Також судом встановлено, що 31.10.2021 на офіційному веб-сайті КПТМ «ТМТКЕ» були опубліковані типові публічні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води (т.1 а.с.90-115). Оскільки, відповідно до положень ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 не вчиняли дій, спрямованих на вибір договірних відносин, з ними вважаються укладеними з 01.12.2021 індивідуальні договори, що були оприлюднені на веб-сайті відповідача. Тобто, між КПТМ «ТМТКЕ» та співвласниками багатоквартирного житлового будинку, по АДРЕСА_3 , в тому числі з ОСОБА_1 , склались фактичні договірні відносини, за якими відповідачем були надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, а співвласники указаного будинку ці послуги прийняли та зобов`язались здійснювати їх оплату.

Згідно з актом від 21.01.2022 робочої групи №3, створеної розпорядженням міського голови №6 від 13.01.2022, робоча група встановила, що за адресою: АДРЕСА_3 :

- батареї опалення в місцях загального користування: наявні та гріють у під`їздах № 2, 3, 4, 6, 10, 11; холодні (відключені) у під`їздах № 1, 5, 7, 9; демонтовані у під`їзді № 8 (у якому знаходиться квартира позивача);

- транзитні трубопроводи в підвальних приміщеннях/на горищах, допоміжних приміщеннях - заізольовані;

- транзитні стояки опалення в квартирах, зокрема у кв. АДРЕСА_4 демонтовані (т.1 а.с.161).

Рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради «Про нарахування плати за комунальні послуги» №148 від 16.02.2022 зобов`язано КПТМ «ТМТКЕ» здійснювати нарахування плати за комунальні послуги з врахуванням актів обстеження, складених робочими групами (т.1 а.с.160).

Відповідно до зазначеного вище рішення відповідач проводить нарахування за послугу з постачання теплової енергії з грудня 2021 року з врахуванням того, що до обсягів теплової енергії, витрачених на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі у грудні 2021 року застосовується понижуючий коефіцієнт 0.5. За січень 2022 року плата за тепловіддачу від транзитних трубопроводів по квартирі позивачки не нараховувалась, а з 01.02.2022 нарахування такої плати не проводиться взагалі.

Указане підтверджується рахунками про оплату наданих відповідачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.162-171).

Як встановив суд вище та не заперечувалось учасниками справи у судовому засіданні, житловий багатоквартирний будинок, що розташований по АДРЕСА_3 , повністю не відключений від системи централізованого опалення та постачання гарячої води та у період 2021-2024 років відповідачем постачалась теплова енергія та гаряча вода до вказаного будинку, у тому числі до місць загального користування у частині під`їздів цього будинку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

Так, судом першої інстанції правильно визначено, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг з централізованого опалення та регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, Методикою розподілу між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 28.12.2018, та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пунктів 6, 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ч.2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору: такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин; раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов.

Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до п.2 розділу І Методики загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані, зокрема, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Разом з тим згідно зі ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Системний аналіз зазначених вище положень ЦК України свідчить про те, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

Таким чином договір з постачання теплової енергії є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №646/834/17. Також у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що для виникнення правовідносин, пов`язаних з наданням комунальних послуг на підставі публічної оферти, не потрібно інших доказів, ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з боку іншої сторони.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами наявні фактичні договірні відносини, оскільки ОСОБА_1 є власником квартири у багатоквартирному будинку, співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, тому з ним в порядку ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладено індивідуальні договори про надання комунальних послуг, які є публічними договорами приєднання, відповідно їй були надані послуги з централізованого опалення, які вона прийняла та зобов`язувалася їх оплатити.

Відповідно до висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18, незважаючи на укладення чи неукладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Cпоживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц.

Твердження ОСОБА_1 про те, що з 2006 року її квартира відключена від централізованого опалення через встановлення індивідуального опалення, не може слугувати підставою для звільнення його від обов`язку по сплаті за даний вид послуг.

Відповідно до п.38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (далі Правил №830) споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Згідно пп.13 п.44 Правил №830 споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Згідно ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

У постановах від 26.09.2018 (справа № 703/58/16-ц) та від 03.10.2019 (справа №539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин п.38 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 за №830, оскільки, на думку апелянта, даний пункт суперечить Конституції України, Першому протоколу до Конвенції, практиці ЄСПЛ, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки, як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні суду, указані Правила у цілому, та їхній п.38 зокрема, не визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, не скасовані відповідним судовим рішенням у порядку адміністративного судочинства, а відтак є чинними та обов`язковими до виконання як службовими особами відповідача, так і споживачами комунальних послуг, у тому числі і позивачем.

Крім того, суд вірно зазначив, що розділ VІІ Методики визначає можливість власників (співвласників) будівлі/будинку прийняти рішення про застосування поправкових коефіцієнтів до обсягу спожитої теплової енергії на опалення житлових/нежитлових приміщень окремих споживачів, про що письмово повідомляють виконавця розподілу комунальної послуги. Після отримання відповідного рішення власників (співвласників) будівлі/будинку під час здійснення розподілу теплової енергії виконавцем розподілу комунальної послуги застосовуються установлені поправкові коефіцієнти до розрахованого обсягу спожитої теплової енергії на опалення житлових/нежитлових приміщень таких окремих споживачів протягом усіх наступних розрахункових періодів та наступних опалювальних періодів.

Як встановлено судом, управління житловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 , здійснюється об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Карпенка 12». Поряд з цим відповідне рішення співвласників указаного будинку, яким вирішено встановити позивачці, як споживачу послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення поправковий коефіцієнт, у тому числі і нульовий коефіцієнт, ні відповідачу, ні суду надане не було.

При цьому витяг з протоколу зборів співвласників ОСББ «Карпенка 12» №14 від 30.10.2022 (т.1 а.с.22), яким вирішено направити КПТМ «ТМТКЕ» такий витяг про незаконне нарахування за мережі централізованого гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_4 і запропонувати зняти проведені нарахування, починаючи з 01.12.2021, не є рішенням про застосування поправкових коефіцієнтів у розумінні зазначених вище положень законодавства, а норми Методики не передбачають можливість скасування вже нарахованої плати за надані послуги, а лише надають можливість на майбутнє нараховувати таку плату з урахуванням поправкових коефіцієнтів за умови прийняття відповідного рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав, за яких позивач як співвласник місць загального користування багатоквартирного будинку та відповідно споживач наданих відповідачем комунальних послуг може бути звільнена від оплати таких послуг.

Оскільки із змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що основними мотивами вимог є саме заперечення позивачем наявності у неї обов`язку сплати таких житлово-комунальних послуг, а не заперечення щодо вартості та обсягу наданих послуг, оскільки наданий відповідачем до відзиву розрахунок вартості житлово-комунальних послуг позивачем не оспорювався, а власного розрахунку він не надавав, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування, припинення та анулювання указаних нарахувань.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2025 року.

Головуючий Костів О.З.

Судді: Храпак Н.М.

Хома М.В.