Справа № 545/587/25
Провадження № 2/545/785/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2025 р. м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря Пінчук З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та визначення опікуна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначила, що згідно свідоцтва про народження батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач є рідною тіткою дитини. З березня 2015 року ОСОБА_5 проживає разом з нею та ОСОБА_1 піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. Малолітній ОСОБА_2 вважає її матір`ю, проте, остання не наважилася дитині сказати що не його біологічною матір`ю. Відповідач ОСОБА_2 свідомо допустила ухилення від виконання батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, не приймає участі у його навчанні, вихованні, підготовці до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, тощо.

Враховуючи вищенаведене, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 18.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове зсідання.

Ухвалою суду від 11.03.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання сторони не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У попередньому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник- адвокат Шиян В.О. позовні вимоги підтримали з викладених підстав та просили задовольнити.

Представник третьої особи- органу опіки та піклування Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являлася. У матеріалах справи мається нотаріально посвідчена заява, у якій остання зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Представник третьої особи- органу опіки та піклування Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради надав заяву, у якій зазначив, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не зашкодить інтересам неповнолітнього ОСОБА_2 .

Вислухавши у попередніх судових засідання пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 12). Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. (а.с. 13). Згідно довідки Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 1945 від 27.08.2024 року ОСОБА_2 зареєстрований разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17). Як зазначає позивачка, дитина фактично проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира належить її матері- ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 16.08.2006 року (а.с. 18-19). Згідно довідки за підписом директора Полтавської ЗОШ № 9 № 01-22/247 від 19.06.2024 року учень 8Б класу ОСОБА_3 проживає разом з бабою ОСОБА_6 та тіткою ОСОБА_1 . Остання піклується ОСОБА_5 , регулярно відвідує школу. Батьки хлопчика не беруть участь у вихованні сина (а.с. 21)

Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як випливає з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

У справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року ЄСПЛ звертає увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави- захистити і підтримати сім`ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Відповідно до рішення, ухваленого 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20).

Отже суд бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який необхідно йти лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистість батька як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, отже є крайньою мірою впливу та захисту прав дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанови Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 від 23 червня 2021 року у справі № 953/17837/19, від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З листа Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 02-28/874 від 07.04.2025 року вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей було здійснено спільний виїзд із фахівцем соціальної роботи Центру надання соціальних послуг та офіцером громади у родину ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно акту обстеження умов проживання, ОСОБА_2 проживає разом з дочкою- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько дитини, зі слів матері, перебуває на службі у лавах ЗСУ. ОСОБА_2 повідомила, що 10 років тому її вигнала мати з дому та не давали можливості спілкуватися із сином, приховували його місце перебування. Коли дізнавалася де дитина відвідує садочок, то на наступний день дитина в ньому вже не рахувалася. Зверталася до Районного відділу поліції із заявами, про те, що від неї приховують місце перебування її сина баба та сестра та не дають можливості спілкуватися. Також повідомила, що баба сказала, що вона зобов`язана посвідчити нотаріальну заяву про визнання позову щодо позбавлення її батьківських прав та встановлення опіки над малолітнім сином, засвідченою приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області від 24.02.2025 року № 393. Після підписання нотаріальної заяви баба надіслала декілька фото сина, і вона побачила його перший раз за 10 років. Також баба повідомила ОСОБА_8 , що колись після суду її представлять дитині як тітку і вона матиме можливість побачитись. Для підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері необхідно провести бесіду з ОСОБА_5 та з`ясувати його думку з приводу даного питання, оскільки відповідно до ст. 171 Сімейного Кодексу України необхідно врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Бесіда з дитиною проводиться працівником служби у справах дітей з урахуванням її віку, обставин, за яких вона втратила батьківське піклування, не принижуючи гідність дитини та осіб, які виявили бажання взяти її під опіку, піклування. За результатами бесіди складається довідка. Тітка ОСОБА_1 та баба ОСОБА_6 категорично заперечують та виключають можливість повідомлення ОСОБА_5 про його біологічну матір та в подальшому його інформування про процес позбавлення батьківських прав біологічної матері та призначення опікуном тітки. Начальник служби у справах дітей повідомила, що приховування правди від дитини є грубим порушенням законодавства та запропонувала скористатися послугами психолога для пропрацювання даного питання з бабою та тіткою і потім з ОСОБА_5 . Психолог Центру надання соціальних послуг Щербанівської сільської ради повідомила, що якщо хлопчик не знає правди, то важливо не відкладати процес проговорення. У цьому віці діти формують свою ідентичність, і раптове відкриття може викликати емоційний шок або кризу довіри. Тим більше, подальший процес опікунства/піклування не може продовжуватись без згоди дитини (хлопця) - так як він досягнув такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку.

Комісія дійшла висновку, що не можливо надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері, ОСОБА_2 , у зв`язку із відмовою тітки та баби від обговорення з дитиною теми існування біологічної матері у ОСОБА_5 та причин позбавлення її батьківських прав та проведення спеціалістами служби у справах дітей бесіди з дитиною, а саме з неможливістю проведення бесіди з дитиною, що є грубим порушенням статті 171 Сімейного Кодексу України (а.с. 60-63).

Проте, як вбачається з подання Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві № 108 від 13.05.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 є матір`ю дитини та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується, на протязі багатьох років, про фізичний і духовний стан розвитку ОСОБА_5 , не створює умови для життя і навчання та підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не цікавиться навчанням, не виявляє інтересу до нього. Таке відношення матері до виконання батьківських обов`язків триває протягом тривалого часу. З березня 2015 року ОСОБА_5 проживає в родині ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , яка опікується його інтересами і потребами, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. У довідці № 01-22/247 від 19.06.2024 року, виданій Полтавською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №9 Полтавської міської ради Полтавської області зазначено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у 8 класі, батьки хлопчика не беруть участі у вихованні сина. Хлопець мешкає з бабусею ОСОБА_6 та тіткою ОСОБА_1 . Саме ОСОБА_1 опікується ОСОБА_5 , регулярно відвідує школу, тримає зв`язок з класним керівником стосовно навчання та поведінки племінника. Спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради 02.05.2025 року було обстежено умови проживання ОСОБА_1 та дитини за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що санітарно- гігієнічний стан помешкання на належному рівні. Для дитини створені всі умови для повноцінного розвитку й виховання. ОСОБА_5 має окрему кімнату, в якій є місце для сну та відпочинку, місце для навчальної діяльності. У наявності гардеробна, в якій наявний сезонний одяг, взуття. Все акуратно складено.

Вказана вище квартира на праві власності належить бабусі ОСОБА_6 , що підтверджується копією договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Луговою Л.П. 16.08. 2006 року. Беручи до уваги вищевикладені відомості по справі, рішення комісії з питань захисту прав дитини виконкому Київської районної в м. Полтаві ради від 07.05.2025 № 5, керуючись рішенням позачергової другої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 19.02.2021 «Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у м. Полтаві ради», п. 3,4 ст. 60 Цивільного кодексу України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини №5 від 07.05.2025, виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне встановити опіку над малолітнім ОСОБА_3 та призначити йому опікуна ОСОБА_1 (а.с. 97, 98).

Допитаний в судовому засіданні 18.06.2025 року у присутності психолога неповнолітній ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_2 є його біологічною матір`ю, про це йому повідомила баба. Матір жодного разу не бачив та з нею не спілкувався, вона йому матеріально не допомагає. ОСОБА_1 називає мамою, тому що вона його виховує та утримує.

Суд вважає за необхідне врахувати думку неповнолітнього ОСОБА_2 , а тому приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітнього сина є наслідком її поведінки і підставою для позбавлення батьківських прав.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та визначення опікуна- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити опіку над неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його опікуном.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складений 09.07.2025 року.

Суддя: Т. О. Зуб