ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025року м. Херсон

Номер справи: 766/22043/24

Номер провадження: 22-ц/819/495/25

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Кутурланової О.В., Майданіка В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 квітня 2025 року (під головуванням судді Рядчої Т.І.), у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

Позивач звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про захист прав споживачів в якому просила:

стягнути з АТ «Райффазен банк Аваль» на її користь суму списану з її рахунку в результаті проведення платіжної операції без законних підстав в розмірі 65275,90 грн. та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ по день розгляду справи по суті, яка станом на момент позову становить 18178,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є володільцем платіжної картки АТ «Райффазен банк Аваль», яка використовується для зарахування заробітної плати. 10.12.2023 року шахраї незаконно заволоділи віддаленим доступом до телефонного застосунку Банк Аваль представившись представниками банку. При цьому позивачка вказує, що жодних паролів, кодів, номеру картки вона їм не повідомляла, картку та телефон не втрачала.

Внаслідок наведеного було списано з карткового рахунку позивачки 65275,90 грн. ОСОБА_1 зазначила, що намагалась негайно повідомити банк про здійснення незаконних дій, але відповідач двічі проігнорував її звернення та не вжив жодних заходів з метою припинення операцій. Позивачка звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення шахрайських дій та до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» із заявою про повернення незаконно списаних грошових коштів. 13.12.2023 року позивачка отримала повідомлення від банку, в якому відмовлено в поверненні грошових коштів, які були незаконно списані. ОСОБА_1 , посилаючись на наведені обставини та норми матеріального права, вважає діє банку незаконними та наявні підстави для стягнення заявленої суми.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21 квітня 2025 року В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про захист прав споживачів,- відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що поза увагою суду першої інстанції залишилися суттєві обставини, а саме.

10 грудня 2023 року шахраї незаконно заволоділи віддаленим доступом до її телефонного застосунку Банку Аваль представившись працівниками банку. При цьому апелянт зазначає, що жодних паролей, кодів, номеру картки шахраям не повідомляла, картку та телефон не втрачала

Банк не прийняв вчасно її телефонний дзвінок , який вона намагалася здійснити після того, як побачила, що з її банківської картки знімаються кошти і лише через 10 хвилин, коли списання коштів продовжувалось і як завадити незаконному списанню позивачка не знала , всі кошти було знято, оператор банку її передзвонив.

Вважає, що банк безпідставно не повернув на її рахунок кошти, про що вона обґрунтовано зверталася до банку.

Особа, яка подала апеляційну скаргу наводить положення статті 1073 ЦК України, та зазначає, що загальні засади функціонування платіжного ринку, відносини у сфері надання платіжних послуг користувачам регулюються Конституцією України, Законом України «Про платіжні послуги» (надалі Закон), іншими законами України та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами. Під час надання споживачам послуг на платіжному ринку надавачі платіжних послуг зобов`язані дотримуватися вимог законів України "Про фінансові послуги та фінансові компанії", "Про захист прав споживачів" та інших нормативно-правових актів у сфері захисту прав споживачів ( ч.ч.1,2 ст.2 Закону) з наведенням відповідних норм закону та їх аналіз.

Згідно із п.42 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги», неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі ( п.44 ч.1 ст.1Закону). А помилкова платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини надавача платіжних послуг здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/ або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі( п. 69 ч.1ст.1 Закону).

Відповідно до вказаного Закону користувач спеціального платіжного засобу (картки) зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Статтею 15 Закону встановлено вимоги до управління ризиками, відповідно до яких банки, небанківські надавачі платіжних послуг зобов`язані організувати та забезпечити належне функціонування системи внутрішнього контролю та належне управління ризиками з урахуванням особливостей виду діяльності, бізнес-моделі, характеру і видів послуг, які вони надають, ризиків, притаманних такій діяльності, а також особливостей, встановлених законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, законами з питань діяльності господарських товариств та нормативно правовими актами Національного банку України. Також платіжні установи, оператори поштового зв`язку, установи електронних грошей, філії іноземних платіжних установ, фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг, зобов`язані забезпечувати належний захист і збереження коштів, отриманих ними від користувачів або які надійшли (утримані) на користь користувачів, у тому числі через комерційних агентів (далі- кошти користувачів), відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України ( ч.1ст.20 Закону).

Разом з тим , відповідно до п.п.11,12 ст.38 Закону, електронні платіжні засоби мають відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України, і електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Крім того згідно з п.п.1,4,7 п.19 ст. 38 Закону, емітент зобов`язаний: забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна жодним іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого частиною шістнадцятою цієї статті); забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату електронного платіжного засобу, або втрату індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання електронного платіжного засобу після отримання такого повідомлення; реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку України, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Під час реєстрації повідомлення користувача про втрату електронного платіжного засобу емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації. Втратою індивідуальної облікової інформації є неможливість здійснення платником використання індивідуальної облікової інформації, неправомірне заволодіння та/або використання чи загроза заволодіння та/або використання іншими особами індивідуальної облікової інформації або її компонентів.

В свою чергу Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний (п.20 ст.38 Закону): 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу не мають на це права; особами, які 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Згідно п.41 ч.1 ст.1 Закону, негайно - найкоротший можливий строк, але не пізніше наступного операційного дня, визначений внутрішніми документами надавача платіжних послуг та передбачений договором з користувачем платіжних послуг, у який мають виконуватися (відбуватися) відповідні дії з моменту настання підстави для їх виконання).

Разом з цим Законом передбачено обов`язок надавачів платіжних послуг здійснювати моніторинг платіжних операцій користувачів відповідно до внутрішнього порядку управління операційними ризиками та ризиками інформаційної безпеки з метою ідентифікації неакцептованих, помилкових та неналежних платіжних операцій, суб`єктів таких операцій та забезпечувати вжиття заходів для запобігання або припинення таких операцій ( ст..51 Закону) та зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання. Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації (ст..67 Закону).

Відповідно до ст.86 Закону, надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином ( ч.1).

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків ( ч.2 ст.86 Закону) , а Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків ( ч.3 ст.86 Закону).

При цьому Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати ( ч.4 ст.86 Закону).

Також, відповідно до ч.8ст.86 Закону, надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання: 1) помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача; 2) помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника; 3) платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг.

Відповідно до п.10 ст.86 Закону, у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Відповідно до п. 44 ч.1 ст.1 Закону, неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно). Також, відповідно до п.20,22 ст.86 Закону, надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за дії або бездіяльність своїх працівників, залучених комерційних агентів та надавачів платіжних послуг - посередників, у тому числі за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій та/або за заподіяну шкоду та за передбачену законодавством відповідальність за порушення прав та інтересів споживачів.

Відповідно до п.147 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164, Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Відповідно до п.4 ст.87 Закону, Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку.

Апелянт наголошує на тому, що свій обов`язок щодо повідомлення про проведення з мого рахунку неналежної платіжної операції виконала в повному обсязі і навіть намагалася запобігти незаконним діям зловмисників під час безпосереднього незаконного списання коштів з мого рахунку, телефонуючи на гарячу лінію банку, натомість банк проігнорував її повідомлення і відмовився відшкодувати її шкоду, завдану неналежною платіжною операцією.

Апелянт зазначає, що не підписувала і не була ознайомлена банком ні з якими новими Правилами, які як зазначено відповідачем були опубліковані на сайті банку. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №182/3171/16-ц вказано, що: «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.» З огляду на вказані висновки Верховного суду ні відповідач ні суд не може аргументувати свої висновки положеннями Правил , з якими я не була ознайомлена особисто.

Оскаржуване рішення обґрунтовано тим, що позивачка з власної волі надала шахраям доступ до своїх облікових даних і підтвердила автентифікацію незаконних платіжних операцій та сприяла незаконному списанню коштів зі свого рахунку, що не відповідає дійсним обставинам справи і суперечить нормам матеріального права щодо здійснення платіжних операцій.

Так, відповідно до ст.68 Закону України «Про платіжні послуги», електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.

Національний банк України встановлює своїми нормативно-правовими актами вимоги до: 1) посиленої автентифікації у випадках, визначених цією статтею, а також у випадках, коли надавачі платіжних послуг мають право не вимагати застосування посиленої автентифікації користувача; 2) заходів безпеки, що повинні забезпечувати конфіденційність індивідуальної облікової інформації користувача; 3) здійснення електронної взаємодії між суб`єктами платіжних операцій для цілей ідентифікації, автентифікації, повідомлення та інформування, а також вимоги до заходів щодо забезпечення безпеки під час зазначеної електронної взаємодії.

Також відповідні вимоги до автентифікації платіжних операцій передбачено Положенням про автентифікацію та застосування посиленої автентифікації на платіжному ринку , затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03 травня 2023 року № 58 (надалі Положення).

Відповідно до підпунктів 15,16 частини 2 розділу 1 Загальних положень Положення, посилена автентифікація- процедура автентифікації користувача, яка передбачає використання двох чи більше сукупностей даних (елементів), що належать до таких різних категорій: знань [володіння інформацією (даними), що відома лише користувачу]; володінь (застосування матеріального предмета, яким володіє лише користувач); притаманність [перевірка біометричних даних або інших властивостей (рис, характеристик), притаманних лише користувачу, що відрізняють його від інших користувачів]; серія дистанційних платіжних операцій - періодично повторювані платіжні операції, що ініціюються з рахунку платника на користь одного або декількох отримувачів, згоду на виконання яких було попередньо підтверджено платником за допомогою посиленої автентифікації. Тобто вимоги до посиленої автентифікації передбачають підтвердження дистанційної платіжної операції мною особисто.

Натомість автентифікація платіжних операцій в додатку банку взагалі не відповідає вимогам цієї статті, оскільки вона не передбачає підтвердження платником платіжної операції в системі ( в тому числі при несанкціонованому доступі до банківського застосунку, а здійснюється банком в односторонньому порядку шляхом надсилання смс-повідомлення з набором цифр, які апелянт як платник не має можливості ні підтвердити ні спростувати, оскільки дане смс-повідомлення приходить на її власний пристрій.

Тому при несанкціонованому заволодінню даними на пристрої апелянта, вона не мала можливості скасувати несанкціоновану операцію, а могла лише звернутися безпосередньо до банку про зупинення даних операцій, що і намагалася зробити, подзвонивши на гарячу лінію банку, що підтверджується скріншотом телефонних дзвінків із зазначенням часу їх здійснення і не заперечується і самим відповідачем.

Отже, суд взагалі не врахував і не надав ніякої правової оцінки даним обставинам справи, а також зробив висновки про автентифікацію позивачкою незаконних платіжних операцій, не дослідивши даний процес здійснення автентифікації відповідачем, який здійснюється порушенням вимог ст.68 Закону України «Про платіжні послуги» та з порушенням вимог зазначеного вище Положення.

Також судом не враховано інформацію, надану відповідачем, в якій зазначено , що фактичне списання коштів з рахунку позивачки було здійснено лише наступного дня після здійснення незаконних операцій по її рахунку.

Даний факт банк- відповідач пояснив нібито особливим порядком взаємодії з банком- еквайром .

Натомість дані пояснення банку суперечать вимогам Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 164 ( надалі Положення №164).

А саме, відповідно до п.п.39, 40-2 Положення №164, Еквайринг здійснюється еквайром на підставі договору, укладеного з оператором платіжної системи (у разі еквайрингу платіжних інструментів цієї платіжної системи) та/або емітентом платіжних інструментів, та/або отримувачем, з урахуванням вимог законодавства України та цього Положення. Еквайр за кожною виконаною платіжною операцією, включаючи операцію, здійснену за участю іншого надавача платіжних послуг, зобов`язаний володіти інформацією про платника (повний номер платіжного інструменту/найменування суб`єкта господарювання, номер рахунку суб`єкта господарювання і код за ЄДРПОУ) та отримувача (повний номер платіжного інструменту/найменування суб`єкта господарювання, номер рахунку суб`єкта господарювання і код за ЄДРПОУ). А відповідно до п.44. Положення №164, Договір між еквайром і емітентом має містити такі умови: 1) платіжні інструменти, які приймаються еквайром; 2) порядок оформлення документів, що підтверджують здійснення операції; 3) порядок і терміни/строки розрахунків між еквайром та емітентом; 4) процедури безпеки, яких має дотримуватися еквайр під час приймання платіжних інструментів; 5) перелік інформації, що має надаватися емітентом еквайру та/або еквайром емітенту, порядок та строки її надання; 6) порядок зупинення платіжних операцій/інших операцій з платіжними інструментами, порядок вилучення платіжних інструментів та повідомлення про це власника рахунку/держателя.

З огляду на вказані норми Положення №164 банк -емітент ( відповідач у справі) зобов`язаний був негайно після отримання інформації про незаконні операції повідомити еквайра і повернути незаконно списані кошти на мій рахунок.

Натомість судячи з наданої відповідачем інформації цього зроблено не було і кошти від незаконної операції були списані з рахунку позивачки тільки наступного дня після повідомлення нею про таку незаконну операцію , що є на думку апелянта безумовним доказом саме вини банку в незаконному списанню коштів з її карткового рахунку після повідомлення нею про незаконні операції.

Також, відповідно до п.п.143, 144, 146,147 Положення №164 : Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/ сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає за необхідне врахувати практику Верховного Суду в аналогічних справах. Постанову Верховного суду від 16 серпня 2023 року в справі № 176/1445/22 в якій зазначено: «В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.» Також в цій Постанові Верховного суду з посиланням на постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.»

(2) Позиція інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу представник банку доводи скарги не визнав та послався на наступне.

Судом обґрунтовано встановлено, що позивачка добровільно надала віддалений доступ до власного мобільного пристрою третім особам, що підтверджується аудіозаписом телефонної розмови Позивачки з оператором інформаційного центру Банку, в якому вона особисто підтверджує надання такого доступу та матеріалами службової перевірки Банку (Витяг RBUA_HO_20F_233338 від 30.12.2023), якою зафіксовано, що автентифікація в особистому кабінеті системи «Райффайзен онлайн» була здійснена з довіреного мобільного пристрою клієнтки з використанням коректних значень логіну та паролю, а також ІР-адреси, що належить позивачці. Також встановлено, що транзакції здійснювалися з введенням коректних значень номеру платіжної картки, терміну її дії, CVV2 коду та підтверджувалися вірним значенням одноразового паролю сервісу 3D Secure, що надсилався саме на фінансовий номер ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) у відповідних СМС повідомленнях.

Згідно з пунктом 8.2.1 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль»: "Всі операції, здійснені з фізичним пред`явленням ПК/без фізичного пред`явлення ПК із застосуванням/без застосування ПІН-коду... із введенням ОТП-паролю... безумовно визнаються Клієнтом як такі, що здійснені ним свідомо, особисто підписані та спрямовані Клієнтом на вчинення правочину та/або розпорядження коштами на Картковому рахунку".

Таким чином, саме дії Позивачки, які полягали у наданні доступу до власного мобільного пристрою та подальшому розголошенні конфіденційної фінансової інформації (ОТР-паролів), призвели до несанкціонованого списання коштів, що виключає вину Банку.

Повідомлення позивачки до Інформаційного Центру Банку з проханням про блокування рахунку надійшло о 11:35 год. 10.12.2023 р. При цьому всі спірні транзакції були успішно здійснені в період з 11:17:11 по 11:34:39. Це означає, що на момент отримання Банком офіційного повідомлення від клієнтки, операції вже були успішно опрацьовані, і їх скасування було неможливим.

Відповідно до пункту 8.7.1 Правил банківського обслуговування АТ «Райффайзен Банк Аваль» та пункту 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.07.2022 №164 (далі Положення НБУ №164): «До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача". Лише "З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента".

Таким чином, відповідальність Банку настає лише з моменту належного повідомлення клієнта.

Оскільки повідомлення надійшло після здійснення та завершення всіх спірних транзакцій, Банк об`єктивно не міг їх зупинити і не несе відповідальності за вже проведені операції.

Відповідач аргументи апелянта про некоректні висновки суду щодо автентифікації; автентифікація в додатку банку взагалі не відповідає вимогам статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» та Положення НБУ № 58 від 03.05.2023 про посилену автентифікацію, вважає хибними щодо тлумачення норм законодавства, не враховують специфіку встановлених обставин та положень п. 146 Положення НБУ №164. Як було встановлено судом, транзакції були здійснені з використанням коректних і повних платіжних даних та підтверджені вірним значенням одноразових паролів (сервісу 3D Secure), які надсилалися на фінансовий номер позивачки. Надання позивачкою віддаленого доступу до її мобільного пристрою та подальше розголошення цих паролів, що є індивідуальною обліковою інформацією, що прямо відповідає виключенню, передбаченому п. 146 Положення НБУ №164. Факт успішного проходження автентифікації за допомогою даних, що стали доступними внаслідок дій клієнта, свідчить про дотримання банком вимог до безпеки та автентифікації, а також про те, що ризик проведення операцій перейшов на користувача.

Відповідач зазначає, що аргумент апелянта про списання коштів банком після повідомлення позивача; фактичне списання коштів з її рахунку було здійснено лише наступного дня після здійснення незаконних операцій спростовується роз`ясненнями банку щодо триетапного процесу обробки карткових операцій за правилами Міжнародних платіжних систем (VISA): Authorization (авторизація), Clearing (кліринг) та Settlement (розрахунок). Ці етапи є стандартизованими та чітко визначеними банківською практикою та правилами платіжних систем. Авторизація - це перший етап, що відбувається миттєво під час ініціювання транзакції, коли кошти блокуються на рахунку клієнта (дата транзакції). Саме цей етап завершився до звернення позивачки до Банку. Кліринг та розрахунок є наступними етапами, що відбуваються з певним затримками (від 2 до 8 днів) і не є видимими для держателя картки (дата списання у виписці). Відповідно до пункту 8.3.2 Правил банківського обслуговування, "Строки здійснення Банком видаткових операцій за Картковими рахунками, ініційованих із використанням ПК, визначаються правилами відповідної Платіжної системи". Суд першої інстанції вірно виходив з того, що операції, які були авторизовані до моменту повідомлення про блокування, в будь-якому випадку будуть списані, оскільки кошти вже зарезервовані під ці авторизовані виплати. Факт остаточного списання коштів на наступний день є наслідком цих технічних процесів, а не свідченням можливості Банку зупинити вже належно авторизовані операції.

Аргументи апелянта про порушення норм Закону України «Про платіжні послуги» та Положень НБУ; банк мав негайно зарахувати кошти у разі безпідставного списання (ст. 1073 ЦК України); банк має організувати належний контроль та захист коштів; відповідальність надавача платіжних послуг за помилкові/ неналежні операції, є безпідставними, оскільки не доведено вини Банку у здійсненні "безпідставних", "помилкових" чи "неналежних" операцій, як підстави для покладення на банк відповідальності.

Суд першої інстанції встановив, що порушень з боку працівників банку при обслуговуванні рахунків ОСОБА_1 чи наданні їй послуг не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України банк зобов`язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Банк виконав ці розпорядження, оскільки вони були належним чином автентифіковані з використанням даних, що могла знати лише клієнтка.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати кошти.

Стаття 1074 ЦК України передбачає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами на його рахунку не допускається, крім випадків, встановлених законом або рішенням суду. Банк не мав правових підстав відмовити у виконанні авторизованих операцій до моменту отримання від Позивачки повідомлення про компрометацію.

Отже, відсутні підстави вважати ці операції помилковими платіжними операціями та застосовувати до спірних правовідносин п. 10 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» та п. 147 Положення НБУ №164, оскільки вина Банку відсутня, а кошти списано внаслідок дій самого користувача по наданню доступу до свого пристрою.

Посилання апелянта на наведені нею постанови Верховного Суду є некоректними та такими, що не застосовується до обставин даної справи, оскільки фактичні обставини цих справ суттєво відрізняються від обставин, встановлених у даному спорі. Так, постанова Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-12791св22) та Постанова Верховного Суду у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-26786св18) стосуються випадків, де банк не довів, що саме дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У цих справах йшлося про компрометацію даних клієнта, яка відбулася без доведеної банком участі Клієнта, тобто у випадках де відсутні докази того, що клієнт сам розголосив дані, які давали можливість доступу до проведення операцій.

У даній же справі суд першої інстанції встановив не просто коректний ввід даних, банком було доведено належними доказами, що Позивачка свідомо та добровільно надала віддалений доступ до свого мобільного пристрою третім особам. Це призвело до того, що треті особи отримали реквізити платіжної картки (номер, термін дії, CVV2 код) та одноразові паролі 3D Secure, які надходили саме на її фінансовий номер телефону.

Таким чином, дії позивачки (надання віддаленого доступу та подальше розголошення ключової інформації) прямо сприяли втраті проведенню операцій по рахунку.

Твердження апелянта, що вона не була ознайомлена банком ні з якими новими Правилами, посиланням на висновки, викладені у постанові ВП ВС від 03.07.2019 № 342/180/17 щодо договорів приєднання, у якій наводиться роз`яснення щодо особливості договорів приєднання, спростовуються тим, що в підписаній нею заяві встановлено, що Позивач "прийняв (акцептував) Публічну пропозицію Банку... в порядку та на умовах, викладених в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені на Сайті Банку...". Пунктом 3 Заяви передбачено, що клієнт підтвердив, що ознайомлений та згоден з Правилами та Тарифами, що є чинними на дату підписання цієї Заяви про акцепт та розміщені на Сайті Банку, та усвідомлює свої зобов`язання в подальшому ознайомлюватися із змінами до них на Сайті Банку. Таким чином, позивачка взяла на себе обов`язок ознайомлення з Правилами, які є частиною Договору банківського обслуговування. Банк діяв відповідно до умов договору приєднання, які були акцептовані клієнтом. Наведене не звільняє позивачку від обов`язку ознайомлення з умовами, які віна акцептувала 07.08.2020 року підписанням "Заяву №CMDPI-1115827 про акцепт Публічної пропозиції/Угода".

2. Мотивувальна частина

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Фактичні обставини справи.

07.08.2020 року ОСОБА_2 підписано Заяву №CMDPI-1115827 про акцепт Публічної пропозиції/Угода. Позивачка погодила в заяві, що Публічна пропозиція, ця заява про акцепт, Правила, Тарифи, Заява разом з усіма змінами, додатками та додатковими договорами/ угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування. Згідно п.7 Заяви позивачка зобов`язалася забезпечити належне зберігання, не розголошувати та не передавати третім особам паролі, коди, інші дані та пристрої, що використовуються для здійснення операцій за рахунками або отримання від банку інформації, що становить банківську таємницю ( а.с.49-50).

Інформація про рахунок свідчить, що з її рахунку 11.12.2023 року здійснено списання грошових коштів в загальній сумі 65 836 грн. 65 коп чотирьома трансакціями, без обліковими платежами ( а.с.48).

Стенограма аудіо запису телефонної розмови ОСОБА_1 з оператором інформаційного центру АТ «Райффайзен банк» від 10.12.2023 року містить інформацію про звернення ОСОБА_2 до банку безпосередньо вказавши: «тут мені подзвонили, представилися що це з Райффайзен банк Аваль, номер телефону можу назвати»; «ні, дані у мене не запитувалися. Вони підключилися получається до моєї картки.. ну це я сама получається через дескетер (десктоп) дала віддалений доступ, але даних я ніяких не називала. Сказали мені що щас позвонять, що всі, сума буде відновлена з моєї картки, а досі мені приходять лише тільки смс-ки про списання з моєї картки..вже списано майже всі кошти», також зазначає, що « у мене дані не запитували, тільки от, я.. дала…віддалений» ( а.с.55-57)

Витяг з матеріалів службової перевірки RBUA_HO_20F_233338 від 30.12.2023 року, містить інформацію , що 10.12.2023 року об 11:35 з номеру НОМЕР_1 до ІЦ Банку звернулась ОСОБА_1 , яка повідомила, що їй телефонували невідомі, які назвалися працівниками банку і клієнтка надала їм відділений доступ до свого телефону. Перевіркою встановлено, що 10.12.2023 року о 11:02:10 год. зафіксовано автентифікацію в особистому кабінеті системи «Райффайзен онлайн» ОСОБА_1 з довіреного мобільного пристрою клієнтки. Використовувалися конкретні значення логіну та паролю, ІР 176.8.145.39. Впродовж відкритої сесії об 11:04:12 та об 11:04:39 відкривалися повний мер картки НОМЕР_2 та її CVV2 код. В подальшому, починаючи з 11:17:11 по 11:34:39 - 10.12.2023 , на зовнішніх інтернет ресурсах з використанням реквізитів вказаної карти було здійснено чотири операції поспіль. Транзакції здійснені з введенням коректних значень повного номеру платіжної картки, терміну її дії, а також підтвердження вірним значенням одноразового паролю сервісу 3D Secure, що надсилався на фінансовий номер ОСОБА_1 НОМЕР_1 у відповідних СМС повідомленнях. Оскільки транзакції здійснені за ознакою «ЕСІ 05» (підтверджувалася ОТР 3DS), банк не має права на їх оскарження за Правилами Платіжної системи( а.с.51-52).

Скрін шот вихідних дзвінків свідчить, що ОСОБА_2 здійснила перший дзвінок до банку об 11:24 без відповіді банку.

ОСОБА_1 звернулася до АТ «Райффайзенн банк Аваль» з вимогою щодо повернення незаконно списаних коштів ( а.с.16)

Відповідно до частини першої статті 1066 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною третьою статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з частиною третьою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти

в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції;

5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації (частина двадцята статті 38 Закону України «Про платіжні послуги»).

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставою вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18) (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Отже, банком доведено стенограмою аудіо запису телефонної розмови та витягом із службової перевірки, що саме дії ОСОБА_2 , які полягали у наданні нею віддаленого доступу через десктер (десктоп) допущено до інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Разом з тим, ОСОБА_2 виконала вимоги щодо негайного повідомлення банку про здійснення списання коштів з її карти, її блокування, здійснивши перший дзвінок оператору банку об 11:24, що банком фактично визнається з зазначенням того, що з технічних причин її передзвонили через 10 хвилин після її дзвінка ( лист банку від 27.12.2023 №81-26-4/2779), об 11:35 ( витяг з матеріалів службової перевірки)

Таким чином, технічні причини банку послугували підставою для унеможливлення прийняття дзвінка від ОСОБА_2 та блокування карти у період здійснення транзакцій після 11:19:59 , а саме транзакції проведеної 10.12.2023 об 11:33:02 на суму 15 155 грн. та транзакції проведеної 10.12.2023 об 11:34:39 на суму 4 045 грн.

Банк, зазначаючи, що оскільки транзакції здійснені за ознакою «ЕСІ05» ( підтверджувалося ОТР 3DS) банк не має права на їх оскарження за Правилами платіжної системи не надавав докази на підтвердження цього, оскільки за вимогами ч 10 статті 71 Закону України «Про платіжні послуги», правилами платіжної системи встановлюються організаційна структура платіжної системи, умови участі, порядок вступу та виходу із системи, система управління ризиками, порядок вирішення спорів між учасниками та між учасниками і користувачами, система захисту інформації (у тому числі кіберзахисту), порядок здійснення моніторингу та реконсиляції платіжних операцій, схема виконання платіжних операцій, що використовується для виконання платіжних операцій, та інші вимоги відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

З матеріалів справи вбачається, що дата трансакції - 10.12.2023, а датою списання коштів є 11.12.2023.

Відповідно до ч.1, ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Порядок завершення платіжної операції в платіжній системі визначається правилами платіжної системи з урахуванням положень цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 89 Закону України « Про платіжні послуги» еквайр за результатами моніторингу або в разі опротестування платіжної операції користувачем, емітентом чи оператором платіжної системи для встановлення правомірності платіжної операції має право зупинити завершення платіжної операції на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше 60 календарних днів.

У разі підтвердження неправомірності проведеної платіжної операції еквайр зобов`язаний у порядку, визначеному правилами відповідної платіжної системи, але у строк не більше 10 календарних днів, повернути емітенту кошти в обсязі, в якому була проведена платіжна операція, та відшкодувати суму комісійної винагороди (за наявності такої комісійної винагороди), утриманої/сплаченої такому еквайру за платіжну операцію. Емітент зобов`язаний зарахувати кошти, повернуті еквайром, на рахунок користувача негайно, крім випадків, коли кошти вже були зараховані емітентом на рахунок користувача за опротестованою користувачем зазначеною платіжною операцією.

Саме лише твердження банку про належне здійснення завершення платіжної операції 11.12.2023 за наявності повідомлення банку про шахрайські дії щодо цих банківських операції не є належним доказом його заперечень на позовні вимоги.

Банк також не наводить переконливих доказів та аргументів щодо доводів апелянта про наявність підстав для зупинення платіжної операції з урахуванням того, що банк негайно був повідомлений про шахрайські дії та умови, порядок зупинення платіжних операцій/інших операцій з платіжними інструментами, порядок вилучення платіжних інструментів та повідомлення про це власника рахунку/держателя має міститися в договорі між еквайром і емітентом відповідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Національного Банку України від 29.07.2022 №164.Разом з тим банк зазначив про триетапний процес обробки карткових операцій за правилами Міжнародних платіжних систем (VISA): Authorization (авторизація), Clearing (кліринг) та Settlement (розрахунок), який визначений правилами та технологією платіжної системи VISA, які не були надані до суду. В інтернет ресурсі відсутній переклад на українську мову вказаних правил. Порядок зупинення платіжних операцій/інших операцій з платіжними інструментами банком суду не надано суду.

Слід зазначити, що за визначенням термінів у Закону України «Про платіжні послуги» (25) кліринг - механізм, що включає збирання, сортування, реконсиляцію та проведення взаємозаліку зустрічних вимог учасників платіжної системи, а також обчислення за кожним із них сумарного сальдо за визначений період часу між загальними обсягами вимог та зобов`язань.

Таким чином, такі встановлені обставини, як неприйняття своєчасного повідомлення від позивачки з технічних причин банку, що надало можливість продовження дій невідомих осіб на зняття коштів з банківської картки позивачки та не доведення відповідачем визначених законодавчими актами, Правилами платіжних систем, договорами ( які відповідачем не надані), підстав для зупинення операції по списанню коштів 11.12.2023 року, на що наголошувала позивачка, як споживач послуг та слабша сторона у спірних правовідносинах, надають підстави для висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки кошти в розмірі 65 273 грн. 90 коп. як суму списану з її рахунку в результаті проведення платіжної операції без законних підстав.

Відсутність у позові наведення підстав для стягнення заявленої позивачем суми пені в розмірі 18 178 грн.03 коп., унеможливлює їх вирішення на користь позивачки.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( ч. 2 ст. 375 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч.1 ст. 375 ЦПК України)

Щодо судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Враховуючи, що позов задоволено частково ( на 78,21%), в силу вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі (1211, 20 ( 1 інстанція)+1816, 80 коп ( друга інстанція)*78,21% = 2 368 грн.20 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 квітня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) 65 275 грн 90 коп. ( шістдесят п`ять тис. двісті сімдесят п`ять грн, 90 коп), як суму списану з її рахунку в результаті проведення платіжної операції без законних підстав. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в доход держави судовий збір в сумі 2 368 грн.20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: О.В. Кутурланова

В.В. Майданік