Справа №464/6547/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрушки І.С.,

представника позивача Москалюк Т.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВЕЛТЛІНЕР» (адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 1В, 4 поверх; ) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «СК «ПЗУ Україна» (адреса: 04053, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 40; ) про відшкодування шкоди,

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВЕЛТЛІНЕР» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «СК «ПЗУ Україна», у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 28547,94 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31 січня 2022 року о 19.50 год по вул. Луганська-просп. Червоної Калини в м. Львові (Сихівський міст), сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Fiesta» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. 18.05.2022 року між ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ ВЕЛТЛІНЕР» (далі страхова компанія, страховик) та ТЗОВ «Рілля Україна» (далі страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу КА № 187059 (надалі Договір страхування). Страхувальник надав позивачу Заяву-повідомлення про пошкодження автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 та інші документи, що підтверджують факт настання страхового випадку. Відповідно до постанови Сихівського районного суду міста Львова від 25.02.2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Позивач зазначає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 склала 99 800,00 грн. Страховим актом № 82/22-КАСКО від 29.04.2022 року та Страховим актом № 82/22/1-КАСКО від 18.05.2022 року до Договору страхування № КА № 187059 подію ДТП та завдання шкоди страхувальнику, визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату відшкодування страхувальнику. На дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ford Fiesta» державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «ПЗУ Україна». 05 липня 2022 року ПрАТ «ПЗУ Україна» виплатила страхове відшкодування у розмірі 61 252.06 грн. Сума, яка залишилась невідшкодованою склала 38 547,94 грн. На адресу відповідача неодноразово надсилались вимоги про сплату страхового відшкодування в сумі 38 547,94 грн. які проігноровані відповідачем. Позивач зазначає, що у зв`язку із відшкодуванням ним третій особі шкоди завданої відповідачем, позивач набув право регресу до відповідача в сумі 38 547,94 грн, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 23.10.2024 року дану справу передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.

Матеріали справи надійшли до Галицького районного суду міста Львова 09 грудня 2024 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09.12.2024 року справа передана на розгляд судді Кітову О.В.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

20 лютого 2025 року відповідача ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтовується тим, що з доказів оплати відновлювального ремонту Автомобіля, що долучені позивачем до позовної заяви, вбачається, що в порушення умов Договору КАСКО майже всю суму страхової виплати отримали фізичні особи підприємці, які не є Спеціалізованими СТО Volkswagen AG. Зокрема оплату отримали: ФОП ОСОБА_3 (м. Ходорів, Львівська обл.) у сумі 74 806,99 грн. ФОП ОСОБА_4 (с. Зимна Вода, Львівська обл.) у сумі 22 420,31 грн. Відповідач вважає ці суми такими, що не передбачені Договором КАСКО, та повинні бути виключені із розміру вимог Позивача. Лише частина ремонтних робіт з відновлення Автомобіля на суму 2 572,80 грн. була проведена відповідно до умов Договору КАСКО в спеціалізованому СТО - ТзОВ "Алекс СО" (м. Львів, вул. Городоцька). Зважаючи на те, що виплата страховика ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" відбулася у сумі 61252,06 грн., тому підстави для застосування суброгації щодо Відповідача у Позивача відсутні. Відповідач просить суд вважати неналежними доказами оплати відновлювального ремонту Автомобіля, оскільки вони стосуються як оплати рахунків, датованих до дати ДТП (31.01.2022). Крім цього зазначає, що вимога позивача про стягнення ціни позову в сумі відшкодування Відповідачем зносу Автомобіля є необґрунтованою, оскільки до ціни позову Позивачем включено роботи та матеріали, якими відновлено пошкодження, та які не були завдані деліктними діями Відповідача, а загальну шкоду та загальний знос Автомобіля неможливо визначити за наявності таких пошкоджень, яких Автомобіль зазнав поза подією ДТП (31.01.2022).

11 березня 2025 року представник позивача ОСОБА_5 подала до суду письмові пояснення, у якому навела додаткове правове обгрунтування позовних вимог.

02 липня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення

Представник позивача Москалюк Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов заперечив з підстав наведених у відзиві.

Третя особа Приватне акціонерне товариство «СК «ПЗУ Україна» (уповноважений представник) у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Судом встановлено, що постановою Сихівського районного суду міста Львова від 25.02.2022 року у справі № 461/614/22 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Вказана постанова набрала законної сили 09.03.2022 року.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 31 січня 2022 року о 19.50 год по вул. Луганська-просп. Червоної Калини в м. Львові (Сихівський міст), сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Fiesta» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі, у тому числі «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 , отримали механічні пошкодження.

02.08.2021 року між ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ ВЕЛТЛІНЕР» (далі страхова компанія, страховик) та ОСОБА_6 (далі страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу КА № 187059 - транспортного засобу «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 .

На дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ford Fiesta» державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «ПЗУ Україна» на підставі страхового полісу № 203871513. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб 130 000 грн. на одну потерпілу особу.

02 лютого 2022 року ОСОБА_6 звернулася до ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ ВЕЛТЛІНЕР» із Заявою-повідомленням про пошкодження автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 , яке відбулося внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 31.01.2022.

Як вбачається із платіжного доручення № 5996 від 29.07.2022 року, платіжного доручення № 5996 від 29.04.2022 року, платіжного доручення № 6123 від 19.05.2022 року, платіжного доручення № 871 від 19.05.2022 року та платіжного доручення № 6124 від 19.05.2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 склала 99 800,00 грн.

Страховим актом № 82/22-КАСКО від 29.04.2022 року та Страховим актом № 82/22/1-КАСКО від 18.05.2022 року до Договору страхування № КА № 187059 подію ДТП та завдання шкоди страхувальнику, визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату відшкодування страхувальнику.

Відповідно до листа вих. № 0206235 від 01.07.2022 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснила виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 61 252, 06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 78887 від 05.07.2022 року.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Таким чином, на відповідача у справі ОСОБА_1 , як винну особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, мав обов`язок відшкодувати позивачу, в порядку регресу на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Так, на час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Відповідно до листа вих. № 0206235 від 01.07.2022 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 61 252, 06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 78887 від 05.07.2022 року. Сума, яка залишилась не відшкодованою складає 38 547,94 грн.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14 27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

На підтвердження завданого збитку, позивач надав суду копії платіжного доручення № 5996 від 29.07.2022 року, платіжного доручення № 5996 від 29.04.2022 року, платіжного доручення № 6123 від 19.05.2022 року, платіжного доручення № 871 від 19.05.2022 року та платіжного доручення № 6124 від 19.05.2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 склала 99 800,00 грн.

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Тлумачення зазначеної правової норми спеціального закону у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених судом в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Постановою від 22 квітня 2020 року Верховний Суд у справі № 756/2632/17 погодився із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 у якій суд дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року по справі №359/2309/17 вказавши, що системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 757/13525/18-ц , «обов`язок з відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування покладається на страховика. Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи ОСОБА_1 на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт)».

Суд погоджується із доводами представника позивача про те, що з ОСОБА_1 як винуватця ДТП підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 , та сумою страхового відшкодування, а саме 38547,94 грн.

Доводи відповідача про те, що заявлена позивачем вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 є необгрунтованою та завищеною, на увагу не заслуговують, оскільки така вартість відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, що відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Інших належних та допустимих доказів щодо вартості матеріального збитку відповідачем не надано, клопотання про проведення експертизи ним не заявлялося.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному розгляді справи зібрані по справі докази, керуючись законом, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Оскільки суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, що складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ВЕЛТЛІНЕР» 38547 (тридцять вісім тисяч п`ятсот сорок сім) гривень 94 копійки матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ВЕЛТЛІНЕР» понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВЕЛТЛІНЕР» (адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 1В, 4 поверх; );

відповідач ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

третя особа Приватне акціонерне товариство «СК «ПЗУ Україна» (адреса: 04053, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 40; ).

Повний текст судового рішення складено та підписано 10 липня 2025 року.

Головуючий суддя Олександр КІТОВ