Провадження №2-з/752/152/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кордюкова Ж.І., розглянувши заяву адвоката Волкова А.В., подану в інтересах позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2024 представник позивача адвокат Волков А.В. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначено, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є необхідним, оскільки впродовж розгляду справи контакт малолітнього ОСОБА_2 з батьком втрачається через дії відповідача. Дитина позбавлена батьківської турботи та спілкування, що може призвести до негативних психологічних та фізіологічних наслідків для дитини. Недовготривалі зустрічі батька з сином сприятимуть відновленню та налагодженню емоційних стосунків між ними.

За таких обставин є необхідним вжиття заходів забезпечення позову до розгляду справи по суті шляхом зобов`язання відповідачки забезпечити можливість:

проведення дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , літніх канікул з батьком у перші три тижні серпня 2025 року, у тому числі за місцем проживання батька;

безперешкодного та безпосереднього спілкування позивача з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у першу та третю суботу, другу та четверту неділю кожного місяця, починаючи з вересня 2025 року, у тому числі за місцем проживання батька.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та зобов`язання вчинити дії.

З позову вбачається, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

На даний час дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю за межами України на території Ірландії.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 150 СК України визначено позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних відносин.

Частиною 10 ст.150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ч. 6, 8 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі №753/22860/17 зазначено, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з сином.

Згідно зі ст.155 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Правовий аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Сприяння у забезпеченні відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком, а тому задля запобігання можливої втрати емоційного контакту батька з малолітнім сином, запобігання погіршення між ними відносин психоемоційного характеру на період розгляду справи у суді та остаточного вирішення спору про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову у спірних правовідносинах.

Також при вирішенні питання про забезпечення зустрічного позову суд враховує, що рішенні від 04.09.2018 по справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» ЄСПЛ зазначив, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Оцінюючи доводи щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина, суд вважає можливим застосувати заходи забезпечення позову.

Суд повторно зауважує, що дитина на територію України не повернута.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, враховуючи інтереси дитини та обох батьків, а також ту обставину, що дитина фактично проживає в іншій державі, оскільки матір не повернула сина на територію України, суд вважає доцільним зобов`язати матір надавати відповідачу можливість щоденного безперешкодного дистанційного спілкування батька з сином за допомогою аудіо та відео зв`язку з урахуванням бажання дитини, його стану здоров`я та навчального процесу.

Зазначене виключає можливість забезпечення позову тими способами, про які просить позивач, оскільки вони є завідомо невиконуваними та не гарантуватимуть виконання можливого рішення суду.

За встановлених обставин суд вважає, що дистанційне спілкування батька з сином за допомогою засобів зв`язку також буде сприяти відновленню емоційного контакту між ними, відповідатиме їх інтересам та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про зміну заходу забезпечення позову, у випадку повернення дитини на територію України.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258, 260-261, 353-354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування з сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою аудіо та відео зв`язку кожного дня з урахуванням бажання дитини, його стану здоров`я та навчального процесу.

Відмовити у задоволенні решти вимог клопотання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала є виконавчим документом, строк пред`явлення її до виконання становить три роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Стягувач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Ухвалу складено 14.07.2025.

Суддя Ж. І. Кордюкова