Справа № 161/7187/25
Провадження № 2/161/2975/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря Стецюка Р.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.10.2021 року Луцьким міськрайонним судом було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Вказує, що на даний час син досягнув повноліття, тому відповідач не сплачує аліменти на його утримання, що покращило майнове становище відповідача. Крім цього зазначає, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому позбавлена можливості працювати та належним чином забезпечувати рівноцінну участь у утриманні неповнолітньої доньки.

Також вказує, що вона є багатодітною матір`ю та виховує шістьох дітей без перебування у шлюбі, що погіршує її матеріальне становище.

Крім того, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку з 01.01.2025 року змінився, тому визначений розмір аліментів за рішенням суду від 26.10.2021 року є недостатній для матеріального утримання дитини.

16.04.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У відзиві на позовну заяву від 16.05.2025 року відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив, що повноліття сина змінило матеріальне становище, як відповідача так і позивача, оскільки батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Також зазначив, що з квітня 2015 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_7 , виховують спільного сина ОСОБА_8 , 2023 року народження. ОСОБА_7 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому на відповідача покладений тягар утримання нової сім`ї. З 2020 року не має постійного місця роботи, дохід мінливий та незначний, а тому часто просить кошти у борг з метою сплати аліментів на утримання спільної із позивачкою дочки.

Крім цього вказує, що заявлений розмір аліментів не обґрунтований, позивач не надала доказів покращення матеріального стану відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали з підстав наведених у ній, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2021 року проводиться стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 6-8).

З копії свідоцтва про народження сина сторін вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на дату звернення до суду з позовом, є повнолітнім (а.с. 21).

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені, копії паспорту дочки сторін вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с. 10-12).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 13.05.2024 року вбачається, що неповнолітня ОСОБА_11 проживає разом із позивачем (а.с. 13).

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним і в зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 678/13/17, Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану.

Зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 та від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20, у якій також зазначив, що «діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу».

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як встановлено судом, як на підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума аліментів, які стягнуться на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2021 року на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, оскільки в силу свого віку дитина природньо потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, відновлення здоров`я, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Разом з тим, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується як таке. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих їй актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних для збільшення розміру аліментів, яке не може ґрунтуватися на припущеннях, своїми цивільними і процесуальними правами позивач розпоряджається, а право на судовий захист і обов`язок доказування позову здійснює на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України).

Саме по собі посилання позивача на потребу в збільшенні коштів на утримання доньки не є єдиною і достатньою підставою для задоволення пред`явлених вимог. Водночас суд бере до уваги доводи позивача про перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку як на обставину, яка об`єктивно обмежує її можливість працевлаштування та отримання додаткового доходу.

Крім цього суд враховує, що наявність у відповідача іншої дитини від теперішніх фактичних шлюбних відносин, не може впливати на обов`язок сплати аліментів на спільну з позивачем дитину, оскільки права однієї дитини не можуть порушуватися за рахунок іншої.

Окрім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Також суд не може врахувати як обставину, яка має значення для вирішення спору - це перебування на утриманні дружини, яка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки ці доводи є юридично необґрунтованими. У матеріалах справи відсутні докази укладення шлюбу між відповідачем та вказаною ним особою ОСОБА_7 , а тому їхні відносини мають характер фактичного співжиття, що не породжує обов`язку відповідача щодо її матеріального утримання.

За таких обставин, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та враховуючи, що наведені позивачем обставини та подані на їх підтвердження докази є підставою для збільшення розміру аліментів, стягуваних на утримання неповнолітньої доньки за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2021 року. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Такий розмір аліментів, надасть можливість забезпечити інтереси дитини, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також відповідатиме загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.

При цьому, вказаний розмір аліментів відповідає вимогам закону.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.6 ст.141ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 62,5% (2500*100/4000), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2187,5(3500 х 62,5%:100) грн.

Керуючись ст.ст.180, 182, 184, 185, 192 СК України, ст. ст. 81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2021 року та стягувати з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 2 187,5 (дві тисячі сто вісімдесят сім) гривень 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 16 липня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк