Справа № 303/153/25
2/303/48/25
ряд. стат. звіту № 38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м .Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

за участю секретаря судових засідань Лукач К.М.,

представника відповідача Пітуха В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, який набув право вимоги за кредитним договором № 0601/0307/71-006, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» 01 березня 2007 року, просить стягнути з відповідача 378 590,45 грн інфляційних втрат і 76 670,13 грн 3 % річних від простроченої суми боргу, що становить 5 104 235,29 грн і складається із заборгованості за кредитом 4086352,00 грн; заборгованості за відсотками - 788220,66 грн, пені 215602,30 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості за тілом кредиту 1272,61 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості за відсотками 12787,00 грн.

Відповідач заперечує проти позову. Покликається на реалізацію кредитором іпотечного майна, яким було забезпечено кредит. Просить застосувати строк позовної давності.

Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2007 року між АТ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0601/0307/71-006, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 200 000 доларів США з оплатою 15% річних за користування кредитом і кінцевим строком повернення 01.03.2017 року.

01.03.2007 року на підставі іпотечного договору № 0601/0307/71-006-Z-1 ОСОБА_1 було передано банку в заставу домоволодіння загальною площею 490,7 кв.м., житловою площею 203,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, АТ «Сведбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінив АТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, АТ «Дельта Банк» замінив АТ «Сведбанк» як кредитора у кредитному договору № 0601/0307/71-006 від 01.03.2027 року та отримав право вимоги до відповідача.

Факт відступлення права вимоги також підтверджується рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.09.2015 року у справі №3 03/4860/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

02.10.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладеного Договір № 2307/К про відступлення прав вимоги, на підставі якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшли права вимоги за зобов`язаннями, які виникли з моменту укладення основного договору та похідних договорів, зокрема за кредитним договором № 0601/0307/71-006 від 01.03.2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , та договорами забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Отже, згідно з положеннями статей 512-514, 516 ЦК України ТОВ Діджи фінанс» набуло право вимоги як новий кредитор до ОСОБА_1 за кредитним договором від 01 березня 2007 року № 0601/0307/71-006.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом №540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХвикладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22).

Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесеннязмін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не пропустив строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, оскільки такий строк було продовжено Законом № 540-IX та Законом № 2120-ІХ.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 03.10.2020 р. по 23.02.2024 р.

Проте позивач, керуючись принципом диспозитивності цивільного процесу, обмежив розрахунок інфляційних втрат і трьох процентів річних періодом з 03.10.2020 р. по 03.04.2021 р., що не суперечить чинному законодавству та приймається судом для відповідних обчислень.

Водночас прострочена сума боргу позивачем визначена невірно.

Позивач стверджує, що розмір заборгованості відповідача встановлена рішенням Мукачівського міськрайсуду від 21 вересня 2015 року та становить 5 104 235,29 грн і включає: заборгованість за кредитом - 4086352,00 грн; заборгованість за відсотками - 788220,66 грн; пеню - 215602,30 грн.; суму за ставкою 3% від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 1272,61 грн.; суму за ставкою 3% від простроченої заборгованості за відсотками - 12787,00 грн.

Однак, по-перше, стягнення заборгованості за кредитним договором не було предметом розглянутого зазначеним судом позову, а по-друге, інфляційні втрати та три відсотки річних нараховуються на суму основного боргу (тіло кредиту), а також на нараховані відсотки за користування кредитом.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних за рішенням суду не є сумою боргу, на які можуть нараховуватися проценти річних та інфляційних, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Крім того, на сайті «Prozorro» міститься інформація про продаж ПАТ «Дельта банк» пулу активів, що складається з нерухомості, а саме: домоволодіння, реєстраційний № 104, загальною площею 490,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (3081202); земельна ділянка, реєстраційний № НОМЕР_1 площею 0,0465 га, кадастровий номер :01:007:0273 для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 (3081380) (https://www.dto.com.ua/tenders/208614).

Згідно з протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-07-31-000008-b переможцем прилюдних торгів лоту «Домоволодіння, реєстраційний № 104, загальною площею 490,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (3081202); земельна ділянка реєстраційний № НОМЕР_1 площею 0,0465 га, кадастровий номер :01:007:0273 для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 (3081380)» став ОСОБА_2 , який придбав вказане майно за ціною 307 731,00 грн.

02 вересня 2020 року між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу (нерухоме-майно), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1603.

Згідно із цим договором ОСОБА_2 набув у власність нерухоме майно: домоволодіння, загальною площею 490,7 кв. м, житловою площею 203,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104 (інвентарний номер 3081202).

Таким чином, виходячи з наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що сума простроченого боргу становить 4 782 444,68 грн (5104235,29 - 1272,61 - 12787,00 307731,00).

Виходячи з цього, суд здійснив перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум, згідно з яким інфляційні втрати становлять (4 782 444,68 х 1,07417183 - 4 782 444,68) 354 722, 67 грн, три відсотки річних - ((4 782 444,68 х 3% х 93 : 365 : 100) + (4 782 444,68 х 3% х 90 : 366 : 100)) 36 556, 22 + 35280,33 = 71836,55 грн.

Посилання відповідача на набуття кредитором права власності на іпотечне майно, яким було забезпечено кредит, є неспроможним, оскільки згідно з цивільним законодавством кредитор має право на стягнення заборгованості за кредитним договором, включаючи проценти, пеню, штрафи, якщо такі передбачені договором. Закон «Про іпотеку» передбачає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості. Проте, якщо суми, отриманої від реалізації іпотеки, недостатньо для повного погашення боргу, кредитор має право вимагати стягнення залишку заборгованості з інших активів боржника.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє зобов`язання боржника перед кредитором у повному обсязі.

Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сума заявлених вимог складає 455 260,58 грн. Звертаючись до суду, позивач сплатив 6828,91 гривень судового збору. Тому враховуючи розмір частини задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягнення (426 559,22 : 455260,58 х 100 = 93,70%) 6398, 69 гривень сплаченого судового збору.

Відповідач просить стягнути з позивача 10 000 грн, витрачених на оплату правничої допомоги, наданої йому адвокатом Пітухом В.І.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав Договір про надання правової допомоги № 16/05/23-ц від 16.05.2023 року, Акт про надання правової допомоги до Договору №16/05/23-ц від 16.05.2023 року та рахунок на оплату згідно Акту про надання правової допомоги до Договору №16/05/23-ц від 16.05.2025 року від 19.05.2025 року з яких вбачається, що вартість наданої адвокатом Пітух В.І. правової допомоги клієнту ОСОБА_1 становить 10 000 гривень.

Таким чином, відповідачем відповідно до положень статті 137 ЦПК України доведено надання йому адвокатом вказаних послуг та їхню вартість, що підлягає стягненню з позивача пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких йому відмовлено, а саме 630 грн (426 559,22 : 455260,58 х 100 = 93,70%; 100%-93,70% = 6,3%; 10 000 х 6,3% = 630).

На підставі викладеного суд, керуючись ст. ст. 514, 526, 549-552, 1054 ЦК України та ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» інфляційну втрати та 3% річних у сумі 426 559 (чотириста двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 6398 (шістдесят три тисячі триста дев`яносто вісім) гривень 69 копійок судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 630 (шістсот тридцять) гривень витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: 07405, м. Бровари, а/с 897, , НОМЕР_2 в АТ «Сенс Банк».

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 15.07.2025 року.

Головуючий Юрій Мирошниченко