Справа № 464/8032/24
пр.№ 2/464/214/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.07.2025 Сихівський районний суд міста Львова
у складі: головуючого судді Жили В.С.,
за участі: секретаря судового засідання Харук У.О.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові питання щодо ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04.06.2025 у справі № 464/8032/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 9 000 гривень щомісячно, але не менше 50 % відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2024 року і до досягнення дітьми повноліття; узадоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок; рішення суду в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання (головуючий суддя Жила В.С.).

В ході судового розгляду справи представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду із клопотанням про розподіл судових витрат у справі, а саме понесених витрат на надання правничої допомоги в розмірі 16 000 грн. згідно актів наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 04.10.2024 № 04/10/24, а саме актів наданих послуг від 30.10.2024 на суму 5 000 грн., від 19.12.2024 на суму 6 000 грн. та від 31.01.2025 на суму 5 000 грн. (Т. 2 а.с. 174-179).

Оскільки при постановленні рішення від 04.06.2025 судом не було вирішено питання про розподіл означених судових витрат, за ініціативою суду було призначено судове засідання з викликом учасників справи для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення у справі.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 подане клопотання про розподіл судових витрат підтримали, просили стягнути із відповідача понесені ОСОБА_1 витрати на надання правничої допомоги згідно поданих суду доказів.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 проти задоволення поданого клопотання заперечила та просила у стягнення із відповідача таких витрат відмовити. В обґрунтування заперечень покликалась на невідповідність заявлених витрат складності справи та обсягу наданих послуг, зазначала, що відповідач оплачував раніше та погоджувався надалі сплачувати аліменти на утримання дітей, частково визнав позов, сприяв суду оперативно розглянути справу, натомість з причин, які залежали від сторони позивачки, суд оголошував перерви в судових засіданнях та задовольнив заявлені позовні вимоги тільки частково.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України).

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Із урахуванням наведених положень закону та обставин справи, подання представником позивачки означеного клопотання до ухвалення рішення, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявленого представником позивачки розміру витрат на надання правничої допомоги суд відзначає наступне.

Судові витрати згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 цієї статті).

Положеннями частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами ч. 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

За змістом додаткової постанови Верхового Суду від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункти 268 270 вказаного рішення).

Таким чином, суд, розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі (16 000 грн.), адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності та розумної необхідності таких витрат.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник ОСОБА_1 адвокат Альховська І.Б. подала до суду копії наступних документів: договору про надання правничої допомоги від 04.10.2024 від 04.10.2024 (Т. 1 а.с. 100-103), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001330 від 01.02.2019 виданого Альховській І.Б. (Т. 1 а.с. 99), ордера на надання правничої допомоги серії ВС № 1326960 від 20.11.2024 (Т. 1 а.с. 98), адвокатських запитів скерованих в інтересах позивачки в межах спірних правовідносин та відповідей на них, актів наданих послуг (до договору про надання правничої допомоги від 04.10.2024 № 04/10/24) від 30.10.2024 на суму 5 000 грн., від 19.12.2024 на суму 6 000 грн., від 31.01.2025 на суму 5 000 грн. (Т. 1 а.с. 240, 241; Т. 2 а.с. 178), згідно з якими загальна вартість наданих адвокатом послуг за означеним договором становить 16 000 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявленого представником позивачки розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що за результатами розгляду цієї справи підлягає розподілу між сторонами, суд виходить з принципів співмірності, розумності судових витрат та враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, складність справи, яка визнана судом як незначної складності та розглядалась у спрощеному провадженні з викликом сторін, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розгляд справи з участю представника позивачки, обсяг підготовлених документів у справі, розумність їхнього розміру та приходить до висновку про необхідність про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з 16 000 грн. до 14 000 грн. (судом зменшено як необґрунтовану та неспівмірну вартість наданих послуг вказаних в акті від 30.10.2024 (за жовтень 2024 року) з 5 000 грн. до 3 000 грн.).

Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які за результатами розгляду цієї справи підлягає стягненню із відповідача, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 6 300 грн., що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 131, 133, 137, 141, 259, 268, 270 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Ухвалити додаткове рішення у справі № 464/8032/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 6 300 (шість тисяч триста) гривень.

Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18.07.2025.

Повне найменування (ім`я) учасників справи, їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Володимир ЖИЛА