Справа №504/5104/24
Провадження №2/504/1681/25
Доброславський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді -Барвенка В.К.,

секретаря Ориник М.В., -

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду № 5, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог орган опіки та піклування Визирської селищної ради Одеського району Одеської області (Одеська область, Одеський район, с. Визирка, вул. Олексія Ставніцера, буд. 56, ), Доброславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Центральна, 33, ) про поновлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить поновити його ОСОБА_1 в батьківських правах відносно свого сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач подав клопотання про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав, просив їх задовольнити.

В раніше проведених судових засіданнях представник третьої особи орган опіки та піклування Визирської селищної ради Одеського району Одеської області позов визнала в повному обсязі, просила суд долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування про доцільність повернення дитини батьку.

Відповідач визнала позов в повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.03.2018 року марчук Денис позбавлений батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з того часу дитина залишилась проживати з тіткою ОСОБА_2 .

Відповідно до розпорядження Лиманської райдержадміністрації від 26.07.2018 року № 381/А-2018 ОСОБА_2 призначили опікуном над малолітнім ОСОБА_3 .

10.01.2018 року ОСОБА_4 уклав новий шлюб з ОСОБА_5 .

В родині народжений син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В теперішній час обидва сина проживають з батьком.

Обидва брати почуваються добре, дружать, люблять один одного.

В судовому засіданні судом в присутності ОСОБА_7 опитано дитину- ОСОБА_8 , який показав, що любить батька, з ОСОБА_6 вони брати, дружать.

Дитина почувається себе гармонійно та перебуває у спокою з батьком.

Позивач зазначає, що причини, які стали підставою для відібрання у нього сина станом на сьогодні відсутні, безпосередньої загрози життю, здоров?ю дитини не існує, позивач змінив своє ставлення до виховання дитини та, діючи в інтересах дитини, вважає, що готовий належним чином виконувати свої обов?язки батька.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є військовослужбовцем ЗСУ, захищає державу та її народ, позитивно характеризується, має статус УБД, офіційно працює, отримує належний дохід.

Виходячи з акту обстеження умов проживання, складеного депутатами Доброславської ОТГ Одеського району Одеської області 3 від 19.09.2024 року на момент обстеження умови проживання задовільні, діти мають окремі кімнати для проживання, мають все для розвитку, виховання навчання та розваг.

Недоліки, які були під час відібрання дитини ліквідовані. Наявні достатні умови для виховання та розвитку дитини.

З аналізу Висновку про доцільність повернення дитини до батька, вбачається, що батько дійсно переосмислив свою відповідальність за життя та здоров?я дитини, став на вірний шлях, зрозумів свої помилки у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звертатися до суду для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно з частиною другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має відбуватися з максимально можливим впливом інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, не несуть відповідальності за створення умов, які є для загального розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці включають усі можливі зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держава-учасниця забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за цим зверненням, коли компетентні органи відповідно до судових рішень, прийняті відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, якщо батьки жорстоко подаються з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення про місце проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яке розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за повідомленням, коли це додається найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини закладені на підставі багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР .

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися в реалізацію цього права, з огляду на те, коли втручання розвивається згідно із законом і є невідповідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенню чи злочинам, для захисту здоров`я. моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13) ЄСПЛ, встановивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, які вже оприлюднювалися в попередніх рішеннях, які приводилися до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує його детального вивчення положення, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливих процедур у вирішенні спірного питання для всіх сторінок.

Також у справі "М. С. проти України" в рішенні від 11 липня 2017 року, заява N 2091/13, та в рішенні "Мамчур проти України", N 10383/09 , § 100, ЄСПЛ, зауважив, що визначені найкращі інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно виконати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереженню її зв`язків із сім`єю, крім того, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідей про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів має мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" передбачається, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівнова й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до зацікавлених інтересів дитини, яка за свою природу та значення мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про права батьків і дітей бути у порядку один з одним не можна пояснити на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може приймати рішення про відібрання дитини від батьків або одного з ними, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу , а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому випадку дитина передається другому з батьків, баби, дітей, інших батьків - за їх бажанням або органами опіки та піклування. Під час прийняття рішення про відібрання дитини від батьків або одного з ними без прийняття їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до частини третьої статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкодили належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі зазначеної статті судам необхідно перевірити наявність довідок щодо інших підстав, передбачених статтею 170 СК України , для відібрання дитини, які можуть свідчити про виникнення перешкоди на повернення дитини її батькові (одному з батьків). У протилежному випадку створюються умови для безпідставної передачі дитини її батькові та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушує мету справедливого рівноваги між інтересами батьків та дітей.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.09.2020 року у справі № 400/936/18.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відповідність та доцільність повернення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд не вбачає необхідності внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_3 , оскільки відповідні зміни щодо батька ОСОБА_1 не змінювались.

На підставі наведеного, ст. ст. 196-200, 280-281, 284, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог орган опіки та піклування Визирської селищної ради Одеського району Одеської області (Одеська область, Одеський район, с. Визирка, вул. Олексія Ставніцера, буд. 56, ), Доброславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Центральна, 33, ) про поновлення батьківських прав, задовольнити.

Повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , поновивши останнього в батьківських правах.

Необхідності внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_3 , оскільки відповідні зміни щодо запису щодо ОСОБА_1 як батька - не змінювались.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя В. К. Барвенко