Справа № 279/1598/25
Провадження № 2/279/986/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження проводити з повідомленням сторін цивільну справу №279/1598/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 23.07.2010 року він уклав шлюб з відповідачем у справі, ОСОБА_4 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.10.2023 року в справі № 279/4395/23 шлюб розірвано. Під час перебування в шлюбі 04.11.2019 року відповідно до договору купівлі-продажу, реєстраційний номер 945, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Зіневичем С.О. ними на праві спільної сумісної власності було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 44,5 кв.м, житлову площу 30,6 кв.м., складається з 2-х жилих кімнат, коридору, кухні, ванної, вбиральні, балкону, що підтверджується технічним паспортом. Право власності на квартиру за згодою позивача було зареєстровано на відповідача. Також під час перебування в шлюбі 17.02.2021 року було придбано транспортний засіб марки - TOYOTA, модель Auris 2.0, VIN - НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 , рік випуску - 2008 року. Транспортний засіб перебуває у власності ОСОБА_4 . Наразі ОСОБА_4 перешкоджає йому користуватися вищевказаним транспортним засобом. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у ОСОБА_4 , отримати його копію позивач можливості не має. Спільне користування ним не можливо, оскільки співвласники вже не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство. Відповідно до оцінки майна станом на 24.02.2025 року ринкова вартість автомобіля TOYOTA AURIS 2.0D. 2008 в.п. складає 286 400 (двісті вісімдесят шість тисяч чотириста) гривень, відповідно вартість 1/2 частки позивача - 143200 (сто сорок три тисячі двісті) гривень. Він бажає отримати компенсації належної йому частки, так як ОСОБА_4 не дає можливості користуватися та розпоряджатися майном, самовільно змінила його місцезнаходження. Просить визнати за ним право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_4 на 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири АДРЕСА_2 припинити. Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 припинити. Стягнути з ОСОБА_4 на його користь компенсанцію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки TOYOTA, модель - AURIS 2.0D. 2008, VIN - НОМЕР_1 , реєстраційний Номер - НОМЕР_2 , рік випуску - 2008 року в сумі 143200 гривень.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, також зазначили, що відповідач в травні 2025 року продала автомобіль марки TOYOTA. Не заперечили проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача у справі.

Представник відповідача Янович В.Л. проти задоволення позову заперечив.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги вона не визнає, так як дійсно під час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль TOYOTA та квартира. Крім того, під час перебування у шлюбі нами також було придбано автомобіль VOLKSVAGEN PASSAT 2004, сірого кольору, седан. Але саме перед розлученням даний автомобіль без її згоди, відповідач відчужив, а саме: переписав на свого брата. Коштів за відчуження цього майна вона не бачила і про суму їй не відомо. Зараз ОСОБА_1 використовує цей автомобіль у власних цілях, їздить на цьому автомобілі. Отже відчуження відбулося формально. Автомобіль TOYOTA, за 1/2 частину вартості якого ОСОБА_1 просить суд стягнути кошти на його користь, також було виставлено ОСОБА_1 на продаж. Але, оскільки її колишній чоловік на цьому автомобілі потрапив у ДТП, і було пошкоджено деякі деталі на автомобілі, то його ніхто не придбав .Крім того, позивач вигнав її з дитиною із їх спільної квартири. Тому вона подзвонила на 102 і звернулася із заявою про захист її від вчиненого беззаконня. За її заявою на виклик прибув працівник поліції Іскрицький (так він відрекомендувався). Цей працівник поліції про щось поспілкувався із ОСОБА_1 . Після цього, виходячи, сказав ОСОБА_1 у моїй присутності, щоб той поміняв замки і не пускав її. На даний час вона з дитиною на руках повинна скитатися деінде, а позивач зі своєю співмешканкою проживають у їх спільні з позивачем квартирі. Також просить суд звернути увагу, що ОСОБА_1 не надає допомоги на утримання дитини, аліментів не сплачує попри рішення Коростенського міськрайонного суду у справі № 279/4393/23 від 23.08.23 року. Наведені вище обставини доводять, що позивач вводить суд в оману, посилаючись на те, що вона переховує майно і не надає йому можливості доступу до майна. Автомобіль TOYOTA вона дійсно використовує, але тільки у інтересах дитини, це і поїздки до міста Коростеня на різні консультації до лікарів, щодо здоров`я їх сина, та за різними речами та одягом, які іноді немає можливості придбати у селі. Вважає, що зазначений позов про стягнення боргу вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA не може бути задоволений так, як фактично спір, щодо сплати боргу, відсутній. ОСОБА_1 протиправно відчуждив автомобіль VOLKSVAGEN PASSAT 2004, сірого кольору, седан. В даний час цей автомобіль фактично перебуває у власності ОСОБА_1 . Він значно дорожчий за автомобіль TOYOTA. Тому справедливо було б вважати, що автомобіль VOLKSVAGEN PASSAT перебуває у користуванні ОСОБА_1 , а автомобіль TOYOTA у користуванні ОСОБА_4 .

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встанолено, що сторони з 23.07.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.10.2023 року в справі № 279/4395/23 шлюб розірвано.

Під час перебування в шлюбі, 04.11.2019 року сторонами було придбано квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , та 17.02.2021 року було придбано транспортний засіб марки - TOYOTA, модель Auris 2.0, VIN - НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 , рік випуску - 2008 року. Право власності на квартиру та автомобіль за згодою позивача було зареєстровано на ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року, у справі № 307/3489/18 (провадження № 61-13067св21).

Аналогічна норма закріплена і в ст.368 ч.3 ЦК України, у якій зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісній власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, як то зазначено у ч.1 ст.70 СК України.

Згідно п.23,24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя слідує, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений, як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надав довідку оцінювача - ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якої середня ринкова вартість транспортного засобу становить 286400,00 грн.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно інформації ТСЦ №1843 від 28.05.2025 року за ОСОБА_4 було зареєстровано автомобіль марки TOYOTA, модель - Auris 2.0, VIN - НОМЕР_1 , реєстраційний Номер - НОМЕР_2 , рік випуску - 2008 року, а 14.05.2025 року даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу.

Факт придбання під час шлюбу транспортного засобу та його відчуження без згоди другого подружжя відповідачем не заперечується.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові пояснення сторін спірних правовідносин, встановлено, що зазначений в позовній заяві автомобіль було придбано у період зареєстрованого шлюбу з позивачем, мав статус спільного майна подружжя, відповідачем відчужений на користь іншої особи без узгодження та згоди позивача.

Оспорюваний правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібних побутових правочинів, тому такий правочин потребував згоди позивача як другого із співвласників, та неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною без визначення часток.

У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 св 18 та постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 286/1784/15-ц, провадження № 61-30184св 18 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду висловив наступні правові позиції: У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відсутність згоди позивача на відчуження спірного автомобіля відповідачем не оспорюється.

Тому, суд виходить з того, що набутий сторонами за час шлюбу автомобіль TOYOTA, модель - Auris 2.0, VIN - НОМЕР_1 , реєстраційний Номер - НОМЕР_2 , рік випуску - 2008 року мав статус спільного сумісного майна подружжя, проте відповідач відчужив його іншій особі без згоди позивача, тому приходить до висновку щодо наявності права позивача на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, він має право на відповідну компенсацію вартості майна, відчуженого без її згоди. З урахуванням положень ч.1 ст. 69 СК України, частки сторін у зазначеному майні є рівними.

При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Також, аналізуючи норми закону та враховуючи, що придбана сторонами в період шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за відповідачем, була придбана сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу між ними, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину спірного будинку, та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт, на режим спільної часткової власності.

Враховуючи вищенаведене позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.4,12,81,141,247,263-265 ЦПК України, ст.ст.60,69,70,72 Сімейного Кодексу України, ст.51 Конституції України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_4 на 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 припинити.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 припинити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсанцію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки TOYOTA, модель - Auris 2.0, VIN - НОМЕР_1 , реєстраційний Номер - НОМЕР_2 , рік випуску - 2008 року в сумі 143 200 (сто сорок три тисячі двісті) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Леся НЕДАШКІВСЬКА

копія згідно з оригіналом