_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-5058/11
Провадження № 4-с/947/10/25
УХВАЛА

Іменем України

11.07.2025 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:

- секретаря судового засідання Дімової Є.В.,

- представника стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання зняти арешт,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою звернулася ОСОБА_2 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі також Київський ВДВС) про визнання дій державного виконавця протиправними та зобов`язання зняти арешт з майна, накладеного в межах ВП № 42452108 та № 35168715.

Ухвалою суду від 28.01.2025 скаргу прийнято до провадження.

Судові засідання призначалися на 13.02.2025, 10.03.2025, 02.04.2025, 06.05.2025 та 08.07.2025.

Ухвалою суду від 06.05.2025 провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 11.06.2025 провадження у справі поновлено.

Перевіривши доводи скаржника, дослідивши наявні в матеріалах справи документи на їх підтвердження, суддя доходить такого висновку.

У період з 09.11.2012 по 11.10.2013 на примусовому виконанні у Другому Київському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) перебував виконавчий лист № 2-5058/11, виданий 18.04.2012 Київським районним судом міста Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 114 550,23 грн.

09.11.2012 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та накладений арешт на все належне ОСОБА_2 майно, встановлена заборона на його відчуження, відомості внесені до відповідних реєстрів.

31.03.2013 стягувачу запропоновано провести авансування проведення виконавчих дій, пов`язаних з отриманням інформації щодо реєстрації за боржником нерухомого майна та виготовленням технічної документації та в зв`язку з відсутністю відповіді стягувача щодо авансування 11.10.2013 державним виконавцем на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, оригінал виконавчого листа направлений ПАТ КБ «Приватбанк». Матеріали виконавчого провадження № 35168715 передані для зберігання до архіву, а в подальшому знищені через закінчення трирічного терміну зберігання.

У період з 20.02.2014 по 08.09.2014 на примусовому виконанні у вказаному відділі перебував виконавчий лист № 520/5814/13-ц, виданий 06.02.2014 Київським районним судом міста Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів у розмірі 104 647,79 грн.

20.02.2014 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 42452108. Під час проведення виконавчих дій боржником сплачено 125 грн, з яких 68,18 грн боргу на користь стягувача, 50 грн витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій, та 6,82 грн виконавчого збору за примусове виконання рішення суду, іншого майна, належного боржнику, на яке можна звернути стягнення для сплати боргу, не виявлено.

08.09.2014 державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, оригінал виконавчого листа направлений до ПАТ КБ «Приватбанк». Матеріали виконавчого провадження № 42452108 передані для зберігання до архіву, а в подальшому знищені через закінчення трирічного терміну зберігання.

Так, за приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Аналізуючи перебіг вчинення процесуальних дій у вказаних виконавчих провадженнях, суд уважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин законодавство, чинне як на час виконання/невиконання юридично значимих дій стяувачами, боржником та/або органом ДВС, так і на час оскарження прийнятих рішень.

Оскільки арешт це триваюче обмеження права особи, останній може бути оскаржений безвідносно до строків його накладення.

Так, на час накладення арешту на майно боржника (в період 2011-2012 років) був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 за № 606-XIV (далі також Закон № 606-XIV). Водночас, з 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 за № 1404-VIII (далі також Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Аналогічна норма міститься в ч. 1 ст. 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV). Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Статтею 49 Закону № 606-XIV передбачено умови, за яких виконавче провадження підлягає закінченню, і повернення виконавчого листа не входить у їх перелік.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, відтак законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII, з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (ч. 4 ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить ч. 3 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 60 Закону № 606-XIV; ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13

Отже, в межах заявлених скаржником вимог суд зазначає, що законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

Аналогічних висновків за подібних правовідносин дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 2/1522/11652/11 (постанова від 14.05.2025).

Окрім цього, вказані заявницею обставини вже були предметом дослідження під час розгляду її попередньої аналогічної скарги, за результатами якого ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2022, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2023, у задоволенні скарги відмовлено. Ухвалою Касаційного цивільного суду від 13.04.2023 у касаційному перегляді вказаних судових рішень відмовлено. Інших додаткових доводів, які мають суттєве значення у цій справі, заявницею не наведено.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя К. А. Цирфа