Справа № 204/6036/24
Провадження № 2-др/204/39/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі заяву представника позивачів за первісним та відповідачів за зустрічним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Мальцева Вадима Петровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за її позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування, -

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування.

10 червня 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла заява представника позивачів за первісним та відповідачів за зустрічним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Мальцева В.П., про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яка передана судді працівниками апарату суду, в перший день після виходу з відпустки 23 червня 2025 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, а оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково, а позовні вимоги останньої до його довірителів залишені без задоволення, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню понесенні останніми витрати на правову допомогу у розмірі 98 400 гривень.

Розглянувши заяву, ознайомившись із рішенням суду, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд не вбачає необхідності викликати сторони в судове засідання, у зв`язку з чим, згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Так, судом встановлено, що 19 травня 2025 року у вказаній справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова В.О., про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, задоволено частково. Встановлено той факт, що ОСОБА_1 , є двоюрідним братом ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено той факт, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду зазначається розподіл судових витрат.

Нормою ч. 1 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що правову допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у даній справі на підставі ордерів на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1295508 та АЕ № 1295509 (а. с. 40, 41) надавав адвокат Мальцев Вадим Петрович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 21/1269 від 28 листопада 2017 року).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Мальцевим В.П. надано акти прийому-передачі юридичних послуг за договором про надання правової допомоги до вищевказаного договору на загальну суму 98 400 гривень та виписку по картковому рахунку про зарахування коштів (том 2, а. с. 155-157).

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.

Водночас судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Суд звертає увагу, що у первісній редакції позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Мальцевим В., було зазначено орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у цій справі у розмірі 12 000 гривень, після усунення недоліків 25 000 гривень, а в даній заяві 98 400 гривень, які останній прохає стягнути із ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що первісні позовні вимоги задоволено частково, а у зустрічних відмовлено в повному обсязі.

Натомість, суд зауважує, що по-перше, підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 стало те, що у даному випадку відмова нотаріуса їй у видачі свідоцтва про право на спадщину є тимчасовою перешкодою, зумовленою накладенням арешту на майно (за ухвалою суду у даній справі), при цьому право ОСОБА_3 на частину спадщину не заперечується і свідоцтво може бути отримане нею після скасування такого арешту, така перешкода не є безумовною, а відтак звернення із даним позовом є передчасним.

Таким чином, що позов ОСОБА_3 був відхилений з процесуальних підстав, а не через відсутність матеріального права, а тому покладення на неї повної суми витрат на правову допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є безпідставним, тим більше, що предмет спору є тотожним з первісним позовом, а заяви по суті аналогічного змісту.

По-друге, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, само по собі вже повинні розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вже зазначалося судом, судові вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судом задоволено частково, шляхом встановлення їх факту рідства з померлою та визнання за кожним з них права власності на спірну квартиру по частці спірної квартири, як того просила ОСОБА_3 , а не по 1/3 частки, як того просили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_3 не заперечувала ані вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту їх рідства з померлою, а ні їх права на частку у спадщині, а лише її розмір, відповідно до вимог чинного законодавства, погоджуючись на частку кожному з них.

Більш того, суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо встановлення факту їх рідства з померлою були підтверджені ОСОБА_3 , і саме її свідчення стали головним переконанням для суду при задоволенні їх в повному обсязі.

Таким чином, значна частина позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема щодо встановлення факту родинних відносин та самого права на спадкування за правом представлення, не була предметом активного спору з боку ОСОБА_3 , оскільки вони не були викликані її активним запереченням.

Більш того, суд наголошує на тому, що під час розгляду даної справи у судовому засіданні судом зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були підтверджені адвокатом Мальцевим В.П., було встановлено, що вони разом звернулися до адвоката Мальцева В.П. з питанням спадкування майна після смерті ОСОБА_4 , і що саме останній роз`яснив їм порядок її оформлення, вказавши, що кожен із них має право на 1/3 частку, тоді як законом ОСОБА_3 має право на частку, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які спадкують за правом представлення ( частку, яку б за життя успадкував їх батько) порівну по частині, що власне і лягло в основу їхніх вимог у даній справі та стало причиною спору.

Враховуючи викладене, а саме підтвердження ОСОБА_3 факту родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з померлою та їхнього права на спадкування за правом представлення, а також те, що зустрічний позов ОСОБА_3 було залишено без задоволення з підстав його передчасності, а не через відсутність у неї права на спадщину, суд доходить висновку, що значна частина заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат на правову допомогу не була об`єктивно необхідною для захисту їхніх інтересів у даній справі.

Крім того, суд критично ставиться до наданого адвокатом Мальцевим В.П. акту виконаних робіт, оскільки, по-перше, в ньому відсутні дані про витрачений час адвокатом час (у годинах) та вартість години роботи за конкретну послугу; по-друге, до переліку наданих послуг включені роботи, які або не відносяться до розгляду даної справи (адвокатські запити, виїзд до нотаріуса), або які не були необхідними в даній справі (мирова угода); по-третє, не зрозуміло, що мається на увазі під послугою «здійснення супроводження судової справи до моменту ухвалення рішення», чи то участь у судових засідання, чи то надання додаткових консультацій клієнту, чи то подання додаткових заяв/клопотань по справі, тощо; їх кількість та вартість за кожну.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи, співмірність та пропорційність заявлених позивачами витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, ураховуючи те, що справа розглядалася судом в порядку загального позовного провадження, приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були задоволені лише частково (на замість 1/3 частки кожному), а їхнє право на спадкування за правом представлення та факт родинних відносин з померлою особою не були предметом активного заперечення з боку ОСОБА_3 , а навпаки, її свідчення стали головним переконанням для суду при задоволенні цієї частини вимог у повному обсязі; зважаючи на те, що зустрічний позов ОСОБА_3 було залишено без задоволення виключно з підстав його передчасності, а не через відсутність матеріального права, беручи до уваги те, що акт наданих послуг з правової допомоги адвоката Мальцева В.П. не містить даних про витрачений час, вартість години роботи, натомість містить нерелевантні або незрозумілі послуги (як-то «здійснення супроводження судової справи»), а також зважаючи на те, що саме консультація адвоката Мальцева В.П. сторін фактично спровокувала даний спір, суд дійшов переконливого висновку, що факт понесення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у заявленому розмірі 98 400 гривень документально ними не підтверджений у належний спосіб, не є об`єктивно необхідним та співмірним принципам розумності, пропорційності та справедливості, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 259, 260, 270 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивачів за первісним та відповідачів за зустрічним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Мальцева Вадима Петровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за її позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова Вікторія Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна