Провадження № 22-ц/812/1247/25 Головуючий суду першої інстанції Костюченко Г.С.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 489/1604/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Носікову І.М.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2025 року, повне судове рішення складено 12 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Костюченко Г.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 1998 року по 01 жовтня 2020 року. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У березні 2022 року у зв`язку із збройною агресією росії проти України, а також із метою продовження навчання за кордоном, ОСОБА_4 виїхав до Польщі, де постійно проживає з того часу окремо від батьків. В свою чергу батьки, як батько так і матір, додатково надсилають йому кошти для проживання закордоном. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 виповнилося 18 років.

За період з 2019 року по 2025 рік позивачкою були понесені витрати у зв`язку з лікуванням, навчанням, придбанням шкільного приладдя повнолітнього сина ОСОБА_4 у сумі 227 908 грн 45 коп.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на лікування, оплату навчання не надає.

Посилаючись на викладене позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь 172 664 грн 86 коп. додаткових витрат на дитину.

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не має права на стягнення додаткових витрат на дитину, яка досягла повноліття та не проживає з матір`ю.

Купівля смартфону Apple Iphone 64Gb вартістю 17 474.01 грн, що підтверджується копією фіскального чеку від 05 червня 2019 року, не зумовлена особливими обставинами. Тому відсутні підстави для стягнення з відповідача половини вартості на придбання цього майна як компенсації додаткових витрат позивачки на дитину.

На підтвердження обставин понесених ОСОБА_1 та ОСОБА_4 витрат на навчання, лікування, придбання речей, переказів коштів тощо позивачем надається документи на іноземній (здебільшого польській) мові з перекладом на українську мову, виконаним Агентством перекладів АВРОРА.

Між тим, агентство перекладів АВРОРА має невідомий статус, яка кваліфікація у перекладачів, чи має воно відповідно свідоцтво на здійснення перекладів. Окрім телефонів на штампі виконаному на іноземній мові жодних ідентифікуючих даних про дане агентство надані позивачем документи не містять.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції фактично переписав в рішенні відзив відповідача, не спростував наявність фактичного підтвердження понесених позивачкою витрат, порушивши при цьому принцип рівності батьків в утриманні та навчанні дитини, яка навчається на денній формі навчання і таким чином поклав тягар утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання тільки на матір.

Суд першої інстанції обґрунтовує свої висновки виключно на припущеннях.

Фактично судом знехтувано правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у справі № 308/2268/16-ц згідно якої відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину та донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Переклад чеків на лікування та навчання сина з польської мови на українську мову виконано бюро перекладів «Аврора», директором якого є фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , яка зареєстрована, як суб`єкт господарювання в установленому законом порядку та згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців має право на надання послуг перекладу, тому твердження суду про невідомий статус бюро перекладів є надуманим. Ніким не ставиться під сумнів точність перекладу і кваліфікація перекладачів. Доказів цього суду не надано. Ніким не спростовано точність і якість перекладу.

Від ОСОБА_3 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_3 зазначав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги в силу їх безпідставності. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 1998 року по 01 жовтня 2020 року. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У березні 2022 року у зв`язку із збройною агресією росії проти України, а також із метою продовження навчання за кордоном, ОСОБА_4 виїхав до Польщі, де постійно проживає з того часу окремо від батьків. В свою чергу батьки, як батько так і матір, додатково надсилають йому кошти для проживання закордоном. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 виповнилося 18 років.

У травні 2023 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона проживає разом з сином та утримує його, звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2023 року у справі № 489/2176/23 з ОСОБА_3 стягнено на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 11 травня 2023року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більше ніж до досягнення 23 (двадцяти трьох) років.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 липня 2024 року у справі № 489/2176/23 скасоване рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2023 року та ухвалене нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відмовлено.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 не проживає разом з ОСОБА_1 . Виходячи з приписів частини 3 статті 199 СК України, оскільки позивач зі своїм повнолітнім сином не проживає (доказів протилежного суду не надано), то у неї відсутнє право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. У вересні 2024 року ОСОБА_4 самостійно звернувся до батька ОСОБА_3 з позовом про стягнення аліментів на своє утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2024 року у справі № 489/6993/24 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи 18 вересня 2024 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 (двадцяти трьох) років.

У частинах 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції при вирішенні спору дійшов висновку, що за сімейним законодавством батька не мають права на відшкодування додаткових витрат на повнолітню дитину, а інші додаткові витрати до повноліття дитини не відносяться до додаткових, оскільки не викликані особливими обставинами для розвитку дитини.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи син сторін ОСОБА_6 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 6 СК України правовий статус дитини особа має до досягнення нею повноліття. За такого, позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат, що мали місце після 08 червня 2022 року, не підлягають задоволенню з огляну на викладені норми сімейного права.

Щодо витрат, на які посилається позивачка до цієї дати, а саме придбання:

05 червня 2019 року смартфону Apple Iphone 64Gb, вартістю 17 474.01грн в крамниці «Цитрус» м. Миколаєва;

07 грудня 2019 року - бездротові навушники Apple AirPods 2 Charging Case, модель MV7N22M/A, серійний номер НОМЕР_1 в магазині «Apple Team», м. Миколаєва, вартістю 4 100;

28 серпня 2020 року ноутбук LENOVO І deaPad 3 15IMLO5 (81VBDO FDRA) вартістю 17 777.00 грн в магазині «Фокстрот» м. Миколаєва.

Відповідно до акту виконаних робіт з надання медичних послуг, складеного Приватним підприємством фірма «Айлама» від 21 вересня 2019 року витрати на послугу стоматолога 5 680 грн.

Між тим, з огляду на наведені норми матеріального права та встановлені обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що придбання одним із батьків для дитини смартфону, ноутбуку та навушників не відносяться до особливих обставин, передбачених статтею 185 СК України, ці витрати є витратами, які компенсуються за рахунок сплачених аліментів. При цьому апеляційний суд виходить з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливим інтересом дитини до техніки. Позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання дитини. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності придбання таких гаджетів.

Що стосується надання медичних послуг на суму 5 680 грн, то позивачкою на підтвердження сплати таких послуг не надано будь-яких фінансових документів на підтвердження їх оплати.

Доводи апеляційної скарги щодо належного перекладу наданих позивачкою документів про навчання та лікування за кордоном ОСОБА_4 є неприйнятними, оскільки такі докази стосуються витрат, які мали місце після досягнення повноліття ОСОБА_4 , які за наведеними нормами не підлягають стягненню як додаткові витрати на повнолітню дитину.

З огляду на викладене, колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 16 липня 2025 року