Провадження № 2-з/638/130/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гребенюка В.В.,

за участю секретаря секретаря судового засідання Вольвич Є.Р.,

представника заявника Філатової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФОРІНТ" про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

15.07.2025 ТОВ «ФК «Форінт», як правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль» в зобов`язанні щодо стягнення боргу, до Шевченківського районного суду м. Харкова через Електронний Суду подана позовна заява до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання правочину недійним. Предметом позову є визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 28 грудня 2012 року між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Т.Г., зареєстрованого у реєстрі за №1951, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01.

Позов обгрунтовано неналежною поведінкою ОСОБА_1 , зокрема, відчуження вказної квартири під час наявності в нього значних фінансових зобов`язнь перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» та розгляду справи за позовом останнього про стягнення солідарно, крім інших, з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом.

16.07.2025 ТОВ «ФК «Форінт» подано заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що у позивача є підстави вважати, що дізнавшись про наявність вказаного позову, відповідач може вчинити дії з негайного відчуження спірного майна, яке є предметом позову.

Судом, прийнято рішення про виклик заявника для надання додаткових пояснень в судовому засіданні 18.07.2025.

Беручі дистанційну участь судовому засіданні, на підставі ухвали суду від 18.07.2025, представник ТОВ «ФК «Форінт» заяву підтримала, просила її задовільнити з підстав, викладених в ній.

Заслухавши представника ТОВ «ФК «Форінт», дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

09.10.2013 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2- 747/11 за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 23.03.2010 було стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суму заборгованості за Генеральною кредитною угодою №07-01-90-08 від 12.05.2008, а саме за кредитним договором: №010-2/07-01-0421-08 від 12.05.2008 в сумі 659 240,59 доларів США, де сума заборгованості за кредитом 476 254,17 доларів США, сума заборгованості за відсотками 182 986,42 доларів США; №010-2/07-01-0422-08 від 12.05.2008 в сумі 118 266,07 доларів США, де сума заборгованості за кредитом 86 165,77 доларів США, сума заборгованості за відсотками 32 100,30 доларів США; №010-2/07-01-0811-08 від 31.10.2008 в сумі 1 527 311,31 гривень, де сума заборгованості за кредитом 986 461,30 гривень та сума заборгованості за відсотками 540 850,01 гривень; №010-2/07-01-0812-08 від 31.10.2008 року в сумі 473 688,15 гривень, де сума заборгованості за кредитом 312 243,74 гривень, сума заборгованості за відсотками 161 444,41 гривень, а всього у сумі 8 215 610,20 гривень (вісім мільйонів двісті п`ятнадцять тисяч шістсот десять гривень 20 коп.). Також, стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №010- 2/07/1-905-07 від 10.08.2007 у сумі 197 051,67 доларів США.

Вказане рішення після тривалої процедури його оскарження залишено в силі. В перегляді за нововиявленими обставинами даного рішення ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова 12.02.2025, залишеною в силі Харківським апеляційним судом, відмовлено.

На виконання вказаного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2-747/11, 31.03.2014 видано відповідні виконавчі листи, зокрема, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

17.04.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Харківській області Панюковою О.О. вперше було відкрито виконавче провадження №43031207 щодо боржника ОСОБА_1

08.12.2017 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2-747/11 змінено стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт» у виконавчому провадженні за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.10.2013 у справі № 2-747/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно інформації про виконавче провадження від 23.06.2025 виконавче провадження 63628701, відкрите 16.11.2020 з приводу примусового виконання вищевказаного рішення, наразі незакінчене та виконавчі дії тривають.

Разом з тим 28.12.2012 маючи значні невиконані зобов`язання перед банком ОСОБА_1 уклав із своє матір`ю - ОСОБА_2 договір дарування квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Т.Г., зареєстровано у реєстрі за №1951, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01. Право власності реєструвалося двічі: 29.12.2012 та 15.05.2014.

Сторони договору оцінили дарунок у 1500000,00 грн.

За Інофрмацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дослідженого в ході судового розгляду власником вищевказаної квартири є ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Як встановлено ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.04.2021 у справі 2-747/11 ОСОБА_1 був обізнаний про судове провадження в даній справі, яке здійснювалося в суді першої інстанції з 30.03.2011.

У п. 6.58. постанови Верховного Суду від 07.06.2023 у cправі № 910/8861/21 вказано, що « Критеріями, для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості хоча є і виключення з цього правила. В даному випадку не розглядаючи спір по суті суд лише оцінює обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно.

При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Наведене вище на сьогодні свідчить про наявність спору між ТОВ «ФК «Форінт», та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з приводу оспорюваного правочину, та наявність значної суми заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Форінт», яка наразі не сплачена.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову. Саме таких висновків дійшла Велика палата Верховного суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зважаючи на те, що між сторонами виник спір, який перебуває на розгляді в суді, (позивачем оскаржується договір дарування квартири, укладений ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , і дарування квартири під час судового провадження з приводу стягнення значного боргу з ОСОБА_1 ) суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 150 ЦПК України).

Як виснував Верховний суд в постанові від 11.12.2024 у справі № 760/18839/23 під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним.

Розпорядження майном означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.).

Таким чином, суд вважає, що заявлений заявником спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння і користування майном, а це, відповідно, призведе до шкоди, тому вважає за доцільне частково задовольнити клопотання та накласти арешт на квартиру шляхом заборони розпорядження нею не обмежуючи прав володіння та користування.

При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх.

Отже, накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу.

Вказаний спосіб забезпечення позову, суд вважає достатнім для рівномірного забезпечення прав кожної із сторін та співмірним виходячи з стягнутих з ОСОБА_1 сум і вартості майна на яке накладається арешт.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Вжиття заходів зустрічного забезпечення за ініціативою суду за відсутності клопотання учасника справи, є правом суду, а не обов`язком. Враховуючи, що забезпечення позову не впливає на майновий стан відповідача суд не застосовує заходи зустрічного забезпечення.

Водночас вжиття судом заходів забезпечення позову без одночасного вжиття заходів зустрічного забезпечення не позбавляє відповідача права звернутися до суду із заявою про зустрічне забезпечення з метою забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Фактів, які б свідчили про підстави за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення у відповідності до ч. 2 ст. 154 ЦПК України, в ході судового розгляду не встановлено.

Враховуючи наведені обставини клопотання представника ТОВ «ФК «Форінт» підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154, 260-261, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФОРІНТ" про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФОРІНТ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01, шляхом заборони розпорядження даною квартирою.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

З текстом даного судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя В. В. Гребенюк