ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/4814/24
Провадження № 2/362/504/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючої судді Мартинцової І.О.,

За участю секретаря судових засідань Жеребко Ю.І.,

Представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Носенка А.Г.;

Представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Шумило Н.М.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю

УСТАНОВИВ :

Позиції сторін, заяви по суті.

ОСОБА_1 (далі також позивач, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі також відповідач, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) у якому просила винести рішення, яким визнати житловий будинок, право власності на який підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_1 від 02 березня 2012 року та земельну ділянку, кадастровий номер :01:017:0040, власником якого вказано ОСОБА_2 спільним майном подружжя та поділити між сторонами в рівних частках по частки за кожним та стягнути компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1160310,30 грн.

04.10.2024 позивачем за первісним позовом подано уточнену позовну заяву, яка за своїм змістом є заявою про зміну предмету позову, в якій позивач просила визнати житловий будинок, право власності на який підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_1 від 02 березня 2012 року та земельну ділянку, кадастровий номер :01:017:0040, власником якого вказано ОСОБА_2 спільним майном подружжя та поділити між сторонами в рівних частках по частки за кожним та визнати за сторонами право власності на житловий будинок по частки. Право спільної сумісної власності припинити.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами 03.08.2007 зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 31 серпня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу сторони придбали земельну ділянку кадастровий номер :01:017:0040 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на майно зареєстроване за відповідачем. Оскільки майно набуте в період шлюбу, то воно є спільною сумісною власністю подружжя, а отже підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

03.09.2024 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Шумило Н.М. подано зустрічну позовну заяву, в якій позивач за зустрічним позовом просить визнати житловий будинок загальною площею 109,7 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 . Вимоги зустрічної позовної заяви позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що земельна ділянка кадастровий номер :01:017:0040 набута ним безоплатно в порядку приватизації, а тому є його особистою приватною власністю. На цій земельній ділянці позивач за зустрічним позовом вирішив побудувати житловий будинок. Для початку будівництва в нього були власні заощадження, а саме кошти, отримані від продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 за ціною 378750 грн, що за курсом НБУ на той час становило 75000 доларів США.

Окрім того, батько позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 оформив у АКІБ «Укрсиббанк» споживчий кредит у розмірі 100000 доларів США, які подарував сину. Саме ці кошти стали джерелом коштів витрачених на будівництво спірного будинку. Інших джерел доходів, достатніх для цих цілей молода родина не мала, оскільки ОСОБА_2 працював у військовому інституті, мав невеликий заробіток, а ОСОБА_1 за первісним позовом навчалася та займалась дитиною.

Відтак оскільки майно набуте під час шлюбу, але за кошти, що належали йому особисто, воно є його особистою приватною власністю.

03.09.2024 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Шумило Н.М. також подано відзив на первісну позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач за первісним позовом заперечує проти задоволення позову з підстав наведених у зустрічній позовній заяві. Окрім того, зазначає, що позивач неналежно виконувала та виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї доньки, яка з 2017 року проживала і проживає по теперішній час разом з батьком, а тому у випадку поділу майна подружжя наявні підстави для зміни розміру часток на підставі ст.70 Сімейного кодексу України.

30.09.2024 позивач за первісним позовом, через свого представника - адвоката Гайтан К.О. подала відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечує проти доводів наведених у зустрічній позовній заяві та у відзиві на первісний позов, де зокрема зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних та достатніх доказів набуття майна за особисті кошти. Вказує, що з моменту продажу 28/100 частин квартири у 2006 році до початку будівництва будинку у 2008 році минуло два роки. За цей період відповідач за первісним позовом придбавав автомобіль Opel Astra, а згодом його продав та придбав автомобіль Ford Focus. Окрім того за ці два роки кошти могли просто витратити та потреби сім`ї. Доводи щодо отримання в дар коштів від батька, який отримав кредит у банку, вважає нічим не підтвердженими. Також вказує, що по сусідству батько збудував житловий будинок, а тому кошти отримані в кредит батьком могли бути витрачені ним на будівництво власного будинку.

Також зазначає, що первісним позивачем належно виконувались батьківські обов`язки щодо доньки. До 2017 року вона проживала з донькою на орендованій квартирі, забезпечувала та утримувала її. Розвивала її творчий потенціал. У 2017 році вона під впливом погроз з боку відповідача змушена була залишити доньку проживати з батьком, однак спілкувалась із донькою. У 2022 році пропонувала донці виїхати до Туреччини.

23.10.2024 позивач за первісним позовом через свого представника адвоката Гайтан К.О. надіслала відзив на зустрічну позовну заяву, доводи якого повторюють наведені у відповіді на відзив.

25.10.2024 представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокат Шумило Н.М. подала заяву про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги позовної заяви підтримав та просили задовольнити з підстав викладених у заявах по суті а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом суду пояснив, що у 2006 році він разом із матір`ю продали квартиру у м. Києві у якій його частка у праві власності була 28/100. Від продажу квартири він отримав орієнтовно 20-25 тис. доларів США. Основну частину коштів у 2006 році він придбав земельну ділянку, яку у тому ж році продав за 40-45 тис. ці гроші стали стартовим капіталом для будівництва будинку. Зазначив, що у 2007 році за ціною орієнтовно 3000 доларів придбавав автомобіль opel astra, який потім продав і купив ford focus. У подальшому цей автомобіль також продав та придбав Mitsubishi lanser, яка була у його власності до 2013 року.

Зазначає, що у 2007 і до 2010 року працював у військовому інституті Київського національного університету ім. Т.Г.Шевченка. Його заробітна плата була орієнтовно 200 доларів на місяць. Цього ледве вистачало на життя. Позивач не працювала, вона навчалась та була вдома з дитиною. У 2008 році він вирішив збудувати із товаришем будинок таунхауз. На кошти, які йому належали особисто він придбав частину будівельних матеріалів, а потім батько взяв кредит та подарував йому кошти для будівництва таунхаузу. Інших джерел доходів він не мав і позивачка не мала також. У 2017 році позивачка залишила йому дитину і поїхала жити закордон.

У судовому засіданні відповідач, представник відповідача за первісним позовом заперечив проти позову та просить у такому відмовити, задовольнивши при цьому зустрічний позов.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 02.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.09.2024 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 23.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків суд встановив наступні обставини та дійшов до такого висновку.

Фактичні обставини справи.

03.08.2007 між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №362(а.с.18).

31 серпня 2017 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. (а.с.15-16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі у сторін народилась донька, ОСОБА_3 .(а.с.71).

Рішенням №1328 від 15 лютого 2008 року Данилівська сільська рада Васильківського району Київської області вирішила надати ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,055 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_3 (а.с.73)

Рішенням №1446 від 23 травня 2008 року Данилівська сільська рада Васильківського району Київської області надала дозвіл ОСОБА_2 на будівництво індивідуального житлового будинку за по АДРЕСА_3 .(а.с.74).

Згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯК №287185, виданого 03.08.2011 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0550га кадастровий номер :01:017:0040 за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Державний акт видано на підставі рішення Данилівської сільської ради №1821 від 26.09.2008. (а.с.29-30).

Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 13.12.2011 підтверджено готовність об`єкта: житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 до експлуатації. В графі «початок будівництва» зазначено 2008 рік, в графі «закінчення будівництва» - 2008 рік. В розділі 7 зазначеної декларації зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:017:0040, площею 550 кв.м., яка відповідно до державного акту №03015 від 03.08.2011 належить на праві приватної власності. (а.с.94-95).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.03.2012 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 109,7 кв.м та житловою площею 58,8 кв.м.за адресою АДРЕСА_1 (а.с.96).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 його батьком є ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_6 . (а.с.86).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2006 продавці ОСОБА_6 та ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_7 купила трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Відповідно до п.2 договору відповідачу за первісним позовом належало 28/100 частин зазначеної квартири, а його матері 72/100 частини. Зазначений продаж здійснено за 378750 грн, що є еквівалентом 75000 доларів США.

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту №0 від 18 квітня 2008 року укладеного між АКАІб «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 як позичальником, останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 100000 доларів США. При цьому відповідно до п.1.1. договору сторони домовились, що Банк надає Позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту. Між сторонами погоджено також графік погашення кредиту, який є невід`ємною частиною договору. (а.с.76-84).

Відповідно до договору поруки №198619 від 18 квітня 2008 року укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , останній зобов`язався відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_4 усіх його зобов`язань перед кредитором , що виникли згідно договору про надання споживчого кредиту №0 від 18 квітня 2008 року. Тобто відповідач за первісним позовом виступив поручителем за договором про надання споживчого кредиту. (а.с.87).

Відповідно до копії посвідчення офіцера ОСОБА_2 відповідач з 2005 по 2010 рік працював у військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка.(а.с.85)

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що у 2007 році його син ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, а у 2008 році у них народилась донька. Його син вирішив побудувати будинок. Оскільки син працював у військовому інституті, його заробітної плати не вистачало. Тоді він вирішив допомогти сину та отримав кредит в розмірі 100000 доларів США в Укрсиббанку та подарував їх сину для будівництва будинку. Кредит погашав самостійно, оскільки в той час його заробітку вистачало на погашення кредиту. Погасив кредит достроково, останній платіж здійснив у 2012 році. Зазначає, що його онука донька сторін із 2017 року проживає разом із батьком (його сином), позивач самоусунулась від своїх батьківських обов`язків. Щодо придбання будинку по сусідству із сином зазначив, що він у 2012 році придбав будинок, який знаходиться на цій же вулиці, орієнтовно 50 метрів від сина. Разом з цим зазначену купівлю він здійснив не за кредитні кошти отримані у 2008 році, оскільки ці 100000 доларів США взяв у кредит спеціально для сина. Будинок який вони купили був введений в експлуатацію, купували на ім`я його дружини, розраховувались за рахунок його заробітку та продажу частки у квартирі. З продавцем будинку вони перебувають в товариських стосунках, тому виплачували частинами кошти за нього.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що із відповідачем ОСОБА_2 знайомі з 1995 року. Мають близькі дружні стосунки. Він працював в будівельній компанії, яка будувала будинки. Тому маючи певний досвід вирішив теж збудувати собі таунхауз і запропонував товаришу. Грошей ОСОБА_9 не мав, тому його батько взяв кредит, щоб допомогти сину. Знає ці обставини, бо вони будувались на одній земельній ділянці, спільно закуповували будівельні матеріали. Зазначає, що певний час очікували, доки оформлять кредит. Вказує, що починаючи з 2017 року не бачив позивачки, а донька постійно жила у Слави.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами першою, другою статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності майна подружжя може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Водночас відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Як зазначено, зокрема, у постанові від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження №61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України).

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 757/15585/20.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, який у рішенні у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Суд враховує, що у 2006 році відповідачем разом з матір`ю відчужено квартиру у м.Києві, де частка відповідача складала 28/100, а отже виходячи із ціни продажу відповідач від продажу отримав 21000 доларів США, які були його особистими коштами. Навіть враховуючи, що відповідач міг витратити 3000 доларів США на купівлю автомобіля, (ця обставина визнається та не заперечується відповідачем), у нього залишились кошти, які належали йому особисто.

Окрім того, суд вважає переконливим аргументи, що батько відповідача взявши кошти в кредит віддав їх сину на будівництво будинку, оскільки взяття коштів та будівництво відбувалося в один період (2008 рік). Підтверджені ці обставини і допитом свідків.

Таким чином, надавши правову оцінку поданим учасниками доказам, суд дійшов висновку, що спірний будинок збудовано за кошти, які належали особисто відповідачу за первісним позовом, а саме за кошти, отримані відповідачем від продажу його особистої приватної власності, а також отримані батьком відповідача в кредит. Вказаний висновок узгоджується із матеріалами справи. Матеріали справи не містять доказів, щодо наявності у сторін інших джерел доходів, за які молода сім`я могла б збудувати будинок.

Водночас аргументи представників позивача наведені у заявах по суті щодо того, що батьком придбано у власність будинок по сусідству не приймаються судом, оскільки вони є нелогічними, непереконливими. Висновок суду, що будинок збудований у 2008 році за кредитні кошти отримані батьком згідно матеріалів вказаної справи є більш вірогідним та переконливим, ніж той що батько отримавши кошти в кредит та сплачуючи відсотки за користування ним, зберігатиме кошти до 2012 року для купівлі власного будинку.

Відтак, на думку суду, відповідачем спростовано презумпцію спільної сумісної власності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що земельна ділянка кадастровий номер :01:017:0040, за адресою: АДРЕСА_1 не підлягає поділу оскільки відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України є особистою приватною власністю відповідача за первісним позовом, так як право власності на неї набуто шляхом безоплатної приватизації. Також не підлягає поділу між сторонами і житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , як майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали відповідачу особисто.

Отже наявні підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Щодо розгляду заяви представника відповідача за первісним позовом адвоката Шумило Н.М. про застосування строків позовної давності, суд не вбачає підстав для застосування таких строків оскільки дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає судовий збір у сумі 15140,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 81, 141, 259, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати житловий будинок загальною площею 109,7 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 15140,00 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст складено 16.07.2025.

Суддя Мартинцова І.О.