ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Триполець В.О.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Чудопалова С.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024року ОСОБА_1 подала в суд позов проти Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» з вимогою про стягнення з відповідача ТОВ «Брайт Інвестмент» на її користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 559 214,00грн.

Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язувала із тим, що 15 вересня 2021року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. було вчинено виконавчий напис № 3413 про стягнення з неї у безспірному порядку на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованість за споживчим кредитним договором № 76/П20/2008-840 від 03 березня 2008року, укладеного між позивачем та первісним кредитором ВАТ «КБ Надра» у розмірі 1 534 499,25грн.

Вказувала, що на підставі вказаного виконавчого напису, відповідач звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до приватного виконавця та пред`явив його до виконання. 09 грудня 2021року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. було відкрите виконавче провадження ВП №67847480, з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа та під час здійснення виконавчого провадження виконавцем частково були стягнуті кошти в сумі 559 214,00грн. В подальшому, виконавче провадження було закінчене у зв`язку з тим, що стягувач (відповідач) подав заяву про повернення виконавчого документу.

Водночас, у подальшому позивачкою був поданий позов про визнання вищевказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і даний позов був повністю задоволений, визнано виконавчий напис № 3413 таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що оскільки грошові кошти у розмірі 559 214,00грн відповідачем були отримані від позивача на підставі виконавчого напису, який було скасовано судом, то вони підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, як безпідставно набуті кошти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано доказів стягнення з неї грошових коштів на депозитний рахунок приватного виконавця, перерахованих відповідачу в рамках виконавчого провадження як погашення суми боргу за виконавчим написом нотаріуса.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

12 травня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловила вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення її позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду скаржниця пов`язувала з тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нею направлялось суду клопотання про долучення доказів у справі, які свідчили про перерахування відповідачу в рамках виконавчого провадження відповідної суми на погашення боргу.

Також вказувала про те, що з відповіді приватного виконавця вбачається, що кошти в сумі 559 213,99грн були перераховані стягувачу на його відповідний рахунок.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У додаткових поясненнях відповідач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржниця обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2025року справу призначено до судового розгляду на 15 липня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Згідно з виконавчим написом № 3413 від 15 вересня 2021року, вчиненим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» за період з 10 січня 2019року по 13 вересня 2021року суму заборгованості в розмірі 1 534 499,25грн, на підставі кредитного договору №76/П/20/2008-840 від 03 березня 2008року, укладеного з ВАТ КБ «Надра», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору про відступлення прав є ТОВ «Брайт Інвестмент».

09 грудня 2021року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67847480 на підставі виконавчого напису № 3431, виданого 15 вересня 2021року, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованості в розмірі 1 534 499,25грн, що вбачається з інформаційної довідки про виконавче провадження від 10 листопада 2024року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі №757/19950/24-ц від 12 вересня 2024року визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького С.І. за № 3413 від 15 вересня 2021року таким, що не підлягає виконанню. Підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стало те, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною.

03 жовтня 2024року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим А.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача від 02 жовтня 2024року.

Позивачка посилалась на те, що на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження та здійснювались виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого напису і стягнення з неї грошових коштів у розмірі 559 214грн, що встановлюється розрахунком: 1 534 499,25 (загальна сума боргу за виконавчим документом) - 975 285,26грн (залишок боргу на момент повернення виконавчого документу) = 559 214грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині що позивачем не надано доказів стягнення з неї грошових коштів на депозитний рахунок приватного виконавця, не підтверджено розмір коштів, перерахованих відповідачу в рамках виконавчого провадження як погашення суми боргу за виконавчим написом нотаріуса.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як судом першої інстанції порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи відпали правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнуті з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню та чи були такі кошти фактично стягнуті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Як вбачається з наданої скаржницею до суду апеляційної інстанції відповіді приватного виконавця №2421-67847/25 від 08 січня 2025року з додатками, відповідно до Акту №67847480/21-1 від 29 березня 2024року, при примусовому виконанні в рамках виконавчого провадження №67847480 виконавчого напису № 3413 від 15 вересня 2021року, що видав приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович був проведений електронний аукціон з реалізації майна боржника, а саме земельної ділянки, кадастровий № :01:065:0156, площею 0,128га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з протоколом про результати земельних торгів № LAE001-UA-846 від 25 березня 2024року переможцем торгів (аукціону) є ОСОБА_2 .

Переможцем торгів (аукціону) своєчасно 29 березня 2024року сплачено у повному обсязі забезпечувальний платіж в розмірі запропонованої ним цінової пропозиції (ціни продажу) за придбане майно в сумі 469 307,36грн та суми витрат підготовки лота до продажу в сумі 5 000грн (загальна сплачена сума 474 307,36грн) на рахунок оператора електронного майданчика, підключеного до електронної торгової системи, через який переможцем подано заяву для участі в земельних торгах, а саме: ТОВ "ЗАКУПІВЛІ.ПРО", , згідно з протоколом про результати земельних торгів № LAE001-UA-846 від 25 березня 2024року.

Грошові кошти в сумі 559 213,99грн з реалізації вищевказаного майна були перераховані на відповідний банківський рахунок стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент».

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування це процесуальний обов`язок суду.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першоютретьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 7678, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частин першоїтретьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першоїтретьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`явився після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, що забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого судового рішення.

Вирішуючи питання про прийняття та дослідження нових доказів наданих скаржником до суду апеляційної інстанції, суд виходить з наступного.

Згідно пояснень скаржниці, причини неподання вищевказаних доказів до суду першої інстанції не залежали від неї, оскільки вона направляла клопотання про долучення таких доказів суду першої інстанції засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого надала опис поштового відправлення з печаткою пошти від 11 січня 2025року на ім`я Красногвардійського районного суду із зазначенням його адреси та переліку вкладення, серед яких значиться і лист відповідь приватного виконавця №2421-67847/25 від 08 січня 2025року (а.с.85).

Тож, апеляційний суд вважає, що такі докази дійсно були не подані до суду першої інстанції з незалежних від позивачки причин та з огляду на їх зміст мають виключне значення для правильного вирішення даного спору, а тому мають бути прийняті апеляційним судом до уваги.

Отже, встановивши на підставі наданих доказів судам першої та апеляційної інстанції, що відпали правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 559 213,99грн, які отримані ним за результатами проведеного аукціону з продажу належної позивачці земельної ділянки на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, апеляційний суд приходить до висновку, що отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачці відповідно до статті 1212 ЦК України.

Посилання відповідача на те, що правова підстава набуття коштів, які були перераховані стягувачу є протокол проведення електронного аукціону №LAE001-UA#846 від 25 березня 2024року, на теперішній час електронні торги не оскаржено, протокол не визнано недійсним в судовому порядку, а отже до даних правовідносин не може бути застосовано положення статті 1212 ЦК України, є безпідставними, оскільки головною підставою для проведення аукціону з продажу належної позивачці земельної ділянки в рамках виконавчого провадження та як наслідок отримання відповідачем суми коштів з продажу був виконавчий напис нотаріуса, який в подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Тобто наразі відсутня правова підстава набуття відповідачем грошових коштів, а проведення аукціону було лише способом виконання такого напису нотаріуса.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що є усі підстави для виникнення у відповідача зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно, а тому позов про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 559 213,99грн підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, а також те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору в усіх інстанціях, судовий збір слід компенсувати з відповідача на рахунок Держави.

Отже, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 5 592,14 + 8 388,21 = 13 980,35грн.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 559 213,99грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на користь Держави судовий збір у розмірі 13 980,35грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2025року.

Судді: