Справа №:754/7291/25
У Х В А Л А

"14" липня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва 04.07.2025 за підсудністю з Деснянського районного суду м. Києва, на підставі ухвали від 19.05.2025, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг, яка 11.07.2025 передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2025.

Як убачається із позовних вимог, позивач просить суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 248 063,49 грн, що складаються з суми основного боргу - 1 313 576 грн, інфляційні втрати - 782 364,59 грн та пені у розмірі 3% річних - 152 122,90 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, серед іншого, посилаються на те, що 18.04.2018 між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд», з однієї сторони та (на час укладення договору) подружжям ОСОБА_1 й ОСОБА_2 , з другої сторони, був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири від 18.04.2018, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. за реєстровим номером №754. Під час судового розгляду справи №754/10081/21 сало відомо, що 27.05.2021 право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ПрАТ «ХК «Київміськбуд» на підставі договору №133/Ф та акта про повне виконання зобов`язань за договором №133/Ф. 09.11.2021 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1714, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пашкевич Л.Г., спірна квартира відчужена ПрАТ «ХК «Київміськбуд» іншим фізичним особам. Надалі спірний об`єкт було поділено та відчужено іншим фізичним особам. Позивачу було відмовлено в задоволені позовних вимог, враховуючи те, що спірна квартира була вже відчужена відповідачем іншим власникам, про що позивачу стало відомо тільки під час розгляду справи. Після винесення остаточної постанови Верховного Суду від 15.01.2025 по справі №754/10081/21, позивач направила відповідачу заяву про повернення грошових коштів від 30.03.2025 на її банківський рахунок у розмірі вартості квартири, що становила 1 313 576 грн. Проте, жодної відповіді на свою заяву та грошових коштів позивач не отримала, а на всі телефонні дзвінки, працівники відповідача у грубій формі відмовляються спілкуватися з позивачем, з чого вона зробила висновок того, що відповідач заволоділо її грошовими коштами і не бажає їх повертати навіть на підставі судового рішення у справі №754/10081/21.

За наведених обставин, судом було встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва, головуючий суддя Катющенко В.П., перебувала цивільна справа № 754/10081/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про перевід прав інвестора, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Згідно із заявленими позовними вимогами у справі № 754/10081/21 позивач просила суд: перевести право відпловідача-1, як іншого інвестора ОСОБА_2 на позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з відмовою ОСОБА_2 від своїх зобов`язань, що передбачені Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 18.04.2018, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. за реєстровим № 754; зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», укласти з ОСОБА_1 , договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , видати свідоцтво по право власності на вказану квартиру на ім`я позивача; стягнути з відповідачів на користь позивача 100 000 грн моральної шкоди, в- залежності від ступеня вини кожного з відповідача у заподіянні шкоди; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача всі понесені нею судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу адвоката.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2023, головуючий суддя Катющенко В.П., у вказаній справі, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12.07.2023 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23.03.2023 залишене без змін.

Постановою Верховного Суду від 17.01.2024 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2023 та постанова Київського апеляційного суду від 12.07.2023 скасовані, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про перевід прав інвестора, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2024 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23.03.2023 залишене без змін.

Постановою Верховного Суду від 15.01.2025 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23.03.2023 та постанова Київського апеляційного суду від 12.03.2024 зміненно, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. У решті рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23.03.2023 та постанова Київського апеляційного суду від 12.03.2024 залишені без змін.

Зважаючи на викладене, вивчивши матеріали справи, доходжу до висновку про необхідність заявлення самовідводу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 36 Цивільного процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу

Статтею 37 Цивільного процесуального кодексу України визначені обставини недопустимість повторної участі судді в розгляді справи.

Згідно ч.1 ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч.ч. 1, 9 ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Частиною першою статті 41 цього ж Кодексу визначено, що у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є завданням суду (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України, на засадах верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Згідно п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

У рішенні від 09.11.2006 по справі «Білуха проти України» Європейський Суд з прав людини вказав, що у відповідності зі сталою практикою названого суду наявність неупередженості відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Щодо суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надані докази протилежного (справа «Ветштайн проти Швейцарії» (Веттштайн v. Switzerland), Пункт 43).

Згідно об`єктивного критерію, серед інших аспектів, необхідно визначити, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його неупередженості (справа «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, пп . 27 28 і 30, справа «Ветштайн проти Швейцарії» (Веттштайн v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, 2000., ЄСПЛ XII). У кожній окремій справі необхідно з`ясувати, чи мають відносини, що розглядаються, таку природу і ступінь, які свідчать про небезсторонність суду (справа «Пуллара проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Таким чином, наявність неупередженості визначається фактором, що полягає у забезпеченні таких умов, при яких були б неможливі сумніви у неупередженості суду. І такі умови, крім іншого, невід`ємно пов`язані з дотриманням порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи (ст. 33 ЦПК України).

В рішенні «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Відповідно до висновку №1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001 року, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуга проти України», від 28.10.1999 у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві.

Згідно п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Вимога безсторонності згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Булах проти України», «Салов проти України» та ін.) характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлені обставини, приходжу до висновку про необхідність заявлення самовідводу у даній цивільній справі, оскільки серед доводів на обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обставини встановлені під час розгляду цивільної справи №754/10081/21. При цьому, рішення у вказаній справі було ухвалено головуючим суддею Катющенко В.П., а його мотивувальна частина була змінена постановою Верховного Суду від 15.01.2025.

Відтак, задля недопущення виникнення сумнівів у неупередженості судді, зміцнення довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду, головуючий суддя має бути відведений, заради виключення можливості стверджувати про сумнів щодо його об`єктивності та упередженості, з урахуванням того, що даним складом суду було ухвалено рішенням з відповідною правовою позицією у розрізі спірних правовідносин.

З метою уникнення потенційних сумнівів учасників справи у законності, обґрунтованості та безсторонності суду при розгляді вказаної цивільної справи та ухваленні судового рішення, з метою виключення будь - яких сумнівів у неупередженості судді та для зміцнення довіри до суду, суддя Катющенко В.П. вважає за необхідне заявити самовідвід від розгляду даної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 41, 258-260, 353 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Заявити самовідвід від розгляду цивільної справи № 754/7291/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя: