РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/1204/22

Провадження № 22-ц/4815/650/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мозоль Людмила Кузьмівна, на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: державний реєстратор Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Мітрофанова Катерина Олександрівна - про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, припинення права власності,

в с т а н о в и в:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Мітрофанової Катерини Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер : 46276394 від 03 квітня 2019 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 70 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., матеріал стін: цегла, з господарськими будівлями та спорудами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 254, із припиненням права власності ОСОБА_3 на вказане майно.

Крім цього, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних позивачем вказано, що на підставі рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2009 року у справі №2-195/2009, він є співвласником житлового будинку АДРЕСА_3 , розмір частки 45/100. Співвласником іншої частини вказаного вище будинку, у розмірі 55/100 частки, є ОСОБА_3 .

В подальшому позивачеві стало відомо, що ОСОБА_3 на підставі рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2009 року зареєструвала за собою право власності на будинковолодіння, що по АДРЕСА_3 , хоча рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2013 року у цивільній справі №1718/3700/12 ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання належної їй частини будинковолодіння по АДРЕСА_3 , як окремого будинковолодіння, а рішенням цього ж суду від 20 березня 2019 року у справі №572/2246/18 ОСОБА_3 відмовлено у вимозі щодо виділення частки у спільній частковій власності в натурі.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що між сторонами по справі існує спір щодо отримання у власність земельної ділянки, належної до спільного будинковолодіння, в той час як відповідач розпочала здійснювати роботи по виділу їй частки із цієї земельної ділянки.

Позивач вказує, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2009 року на обох співвласників покладено виконання робіт по переобладнанню спільного будинку на дві квартири, а на даний час такі роботи тривають і не є завершеними.

Позивач вважає, що відповідач незаконно виділила та зареєструвала свою частку у будинковолодінні в окреме будинковолодіння, оскільки спірний будинок і надалі перебуває у спільній частковій власності, а тому вона протиправно намагається отримати у власність частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_3 , що і стало підставою для звернення із цим позовом до суду.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мозоль Людмила Кузьмівна, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задоволити позов повністю.

Апелянт зазначає, що рішенням про поділ спільного майна подружжя визначено частки кожного з сторін у праві власності на будинок та надвірні будови: ОСОБА_3 55/100 та ОСОБА_1 45/100 від всього будинковолодіння. Таким чином, на підставі рішення суду право спільної сумісної власності подружжя припинилося та виникло право спільної часткової власності. Також рішенням суду на обох співвласників покладено виконання робіт по переобладнанню будинку на дві квартири, однак доказів переобладнання, а також реєстрації права власності сторін на квартири матеріали справи не містять. Рішенням питання про виділення ОСОБА_3 її частки в окреме домоволодіння житловий будинок не вирішувалося. Тобто відсутні підстави стверджувати, що сторони по справі набули право власності на окремі об`єкти нерухомого майна.

Не погоджується з висновком місцевого суду щодо помилковості державної реєстрації прав сторін на нерухоме майно у 2012 році як спільної часткової власності, оскільки така реєстрація є дійсною.

Посилаючись на правову позицію сформовану ВС у справі №501/2148/17 щодо розмежування понять "поділу" та "виділу", вказує, що виділ частки відповідача в окремий об`єкт не відповідає висновкам Верховного суду, ст.ст. 364, 367, право позивача на поділ будинку в натурі. Висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна №781 від 27.032019 р. не містить відомостей про можливість виділення частки позивача.

Вказує, що площа новоутвореного об`єкту у висновку №781 не відповідає площі зазначеній у технічному паспорті на цей житловий будинок. До того ж площі у рішенні про поділ майна 2009 року не визначались, будинок АДРЕСА_3 не виділявся і на час здійснення реєстрації не існував. Також за відповідачкою зареєстровано право власності на складові садиби, які рішенням суду були залишені у спільному користуванні без визначення часток.

Зауважує, що у висновку №781 від 27.03.2019 р. вказано про наявність окремої земельної ділянки, що не відповідало дійсності: земельна ділянка в користування не передавалась та не була приватизована. Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_3 була надана відповідачу у приватну власність відповідно до рішення Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області від 23 грудня 2022 року, з наданням якої у приватну власність та змежами позивач не погоджується. Вказує, що також має намір виділити свою частку, однак виділення має відбуватися законно, шляхом поділу, за згодою або у судовому порядку, відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи щодо технічної можливості такого поділу.

Звертає увагу, що за результатами витребування доказів місцезнаходження реєстраційної справи як і її наявність встановити не вдалося.

Крім того, не доведено, що під час реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_3 було враховано висновок №781 від 27.03.2019 року.

Вказує, що внаслідок незаконного виділу частки в будинок АДРЕСА_3 відповідачці надано у власність частину земельної ділянки, що раніше належала позивачу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2009 року у цивільній справі №2-195/2009 вирішено наступне.

Розділити житловий будинок та надвірні будови, розташовані в АДРЕСА_3 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Виділити ОСОБА_3 частину будинковолодіння по АДРЕСА_3 по другому варіанту як першому співвласнику згідно висновку будівельно-технічної експертизи:

- коридор 1-1, коридор 1-2, кухню 1-3, жилу 1-4, коридор 1-7, жилу 1-5, ванну 1-9, комору 1-10, вхідні сходи з навісом «а», сарай «Б», гараж «В», ворота №2.

Колодязь «Д», вбиральню «Е», огорожу №1 та огорожу №3 залишити у спільному користуванні співвласників.

Всього на суму 78429 грн., що становить 55/100 частини від всього будинковолодіння.

Виділити ОСОБА_1 частину будинковолодіння по АДРЕСА_3 по другому варіанту як другому співвласнику згідно висновку будівельно-технічної експертизи:

- житлову 1-8, житлову 1-6, гараж «Г», погріб «І» (незавершений будівництвом), сарай «3» з сараєм «з».

Колодязь «Д», вбиральню «Е», огорожу №1 та огорожу №3 залишити у спільному користуванні співвласників.

Всього на суму 64 953 грн., що становить 45/100 частини від всього будинковолодіння.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6738 грн. компенсації.

Виконання робіт по переобладнанню будинку на дві квартири, а саме:

а) закладення дверного прорізу №1 - покласти на ОСОБА_3 ;

6) влаштування входу з двору у приміщення 1-6 і з приміщення 1-6 в приміщення 1-8; влаштування кухні в існуючих приміщеннях або шляхом проведення добудови з дозволу селищної ради - покласти на ОСОБА_1 .

Влаштування автономних інженерних систем та опалення покласти на сторони у виділених їм частинах будинку. (а.с. 16).

Згідно з інформаційною довідкою №290252958 від 14.12.2021 року, за даними про об`єкт нерухомого майна житловий будинок, розташований у АДРЕСА_3 , встановлено наступне:

16 лютого 2012 року право власності на зазначений об`єкт зареєстровано за ОСОБА_3 у формі приватної спільної часткової власності у розмірі 55/100 часток;

28 лютого 2012 року право власності на той самий об`єкт зареєстровано за ОСОБА_1 у формі приватної спільної часткової власності у розмірі 45/100 часток.

Підставою виникнення права власності є рішення Сарненського районного суду Рівненської області у справі №2-195/2009р. від 23.12.2009 року (а.с. 12 зворот).

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2013 року у справі №1718/3700/12 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області про визнання належної їй частини будинку з надвірними будівлями, яка становить 55/100 частини від всього домоволодіння, за адресою АДРЕСА_3 , як окреме домоволодіння, відмовлено.

Суд виходив з того, що Клесівська селищна рада є неналежним відповідачем (а.с. 20).

18 березня 2016 року в смт. Клесів змінено назву вул.Радянська на Демокаратична (а.с. 30)

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20 березня 2019 року у справі №572/2246/18 у задоволенні позову ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення частки у спільній частковій власності в натурі на місцевості відмовлено.

Суд виходив з того, що фактичних даних про проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна при виділі частки в натурі, виготовлення відповідних матеріалів та технічного паспорта, надання висновку про технічну можливість такого виділу, відсутності самочинно збудованих, реконструйованих, перепланованих об`єктів в складі спільного майна на момент розгляду справи позивачка ОСОБА_3 суду не надала. Таким чином, надані позивачкою докази в обґрунтування позову є недостатніми для висновку про можливість виділу та припинення спільної власності на нерухоме майно. Крім цього, частина заявлених позовних вимог не ґрунтуються на нормах процесуального закону - вимога про виділення відповідачеві ОСОБА_1 у власність в натурі на місцевості частки в спільній частковій власності в окрему квартиру, який такої вимоги не заявляв, заперечував задоволення позову, суперечить принципу диспозитивності цивільного процесу, встановленому ст. 13 ЦПК України. (а.с. 21).

27 березня 2019 року ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_4 . За схемою земельної ділянки на ній розташовані: житловий будинок А-1; прибудова а; вхідні сходи з навісом а1; сарай Б; гараж В; ворота №2; колодязь 1/2Д; вбиральня 1/2Е; огорожа 1/2№1; огорожа1/2№3 (а.с. 61).

27 березня 2019 року ФОП ОСОБА_6 спільно з виконавцем інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_7 , складено Висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна № 781. Висновком стверджується, що за технічними показниками, частина житлового будинку має окремий вхід, відокремлені інженерні мережі, окрему земельну ділянку і може бути виділена в натурі як окремий самостійний об`єкт. Склад новоутвореного об`єкта нерухомого майна та адреса:

Житловий будинок: 1-1 - коридор площею 6,9 кв.м., (а- прибудова) 1-2 - коридор площею 5,4 кв.м., 1-3 - кухня площею 12,7 кв.м.,; 1-4 - житлова площею 16,7 кв.м., 1-5 - житлова площею 15,9 кв.м., 1-6 - ванна площею 9,4 кв.м., 1-7 - комора площею 3,0 кв.м. житловою площею 32,6 кв.м., загальною площею 70,0 кв.м., а1- вхідні сходи з навісом, Б- сарай, В - гараж, №2 - ворота, Д - колодязь, Е - вбиральня, №1 - огорожа, №3- огорожа. Адреса: АДРЕСА_3 (а.с. 65).

Згідно з інформаційною довідкою №292407984 від 24.12.2021 року, за даними про об`єкт нерухомого майна житловий будинок, розташований у АДРЕСА_3 , встановлено наступне:

01 квітня 2019 року право власності на зазначений об`єкт зареєстровано за ОСОБА_3 у формі приватної власності у розмірі 1 частки.

Підставою виникнення права власності є рішення Сарненського районного суду Рівненської області у справі №2-195/2009р. від 23.12.2009 року (а.с. 13 зворот).

Опис об`єкта: загальна площа: 70 кв.м, житлова 32.6 кв.м. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: Б-сарай; В-гараж; №2-ворота; 1/2Д-колодязь; 1/2Е-вбиральня; 1/2№1-огорожа; 1/2№3-огорожа.

Складові частини: прибудова, а; вхідні сходи з навісом, а1 (а.с. 13).

06 травня 2019 року рішенням виконавчого комітету Клесівської селищної ради "Про впорядкування адресного господарства" №86 вирішено: змінити поштову адресу житлового будинку, який належить ОСОБА_3 : з АДРЕСА_3 , на АДРЕСА_3 (а.с. 67).

23 грудня 2022 року рішенням Клесівської селищної ради №1108 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 для Будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівлеь і споруд (присадибна ділянка в АДРЕСА_3 , на території Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області. Передано у власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0712 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:001:0536 в АДРЕСА_3 (а.с. 68).

Вказане рішення ОСОБА_1 не оскаржував.

19 січня 2023 року запис про право спільної часткової власності у розмірі 55/100 на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_3 , що належав ОСОБА_3 , було погашено (а.с. 59).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Згідно статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).

У відповідності до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Як вбачається зі встановлених обставин спірні відносини є похідними від спору про поділ майна подружжя у 2009 році між тими самими сторонами. Правовстановлюючим документом для реєстрації права власності за відповідачкою на будинок в АДРЕСА_3 , використано рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2009 року у цивільній справі №2-195/2009.

Позивач заперечує, що у справі №2-195/2009 поділ будинковолодіння відбувся в натурі, проте колегія суддів не погоджується з таким твердженням виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). При вирішенні таких спорів суди з`ясовують наявність спільного майна подружжя, як рухомого так і нерухомого, наявність грошових коштів, що є спільною сумісною власністю. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. До майна подружжя можуть бути віднесені як рухоме і нерухоме майно, так і кошти та борги».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Такий висновок зроблено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2021 року в справі № 640/19644/15 (провадження № 61-9395св19).

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)).

Як вбачається з копії рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2009 року у цивільній справі №2-195/2009 позивач звернулась з вимогою про "розподіл" майна. У справі була проведена будівельно-технічна експертиза з варіантами поділу будинку з надвірними будівлями та спорудами. Судом обрано другий варіант поділу та виділено сторонам визначені експертом приміщення. Частину залишено у спільному користуванні співвласників. Встановлено перелік робіт, які необхідно провести у виділених сторонам частинах. Крім того стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 6738 гривень.

Тобто такий поділ здійснено в натурі у відповідності до вимог ст. 71 СК України та не зумовлювало необхідності повторного звернення до суду.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням про поділ майна 2009 року ОСОБА_3 виділено частину будинковолодіння по АДРЕСА_3 по другому варіанту як першому співвласнику згідно висновку будівельно-технічної експертизи:

- коридор 1-1, коридор 1-2, кухню 1-3, жилу 1-4, коридор 1-7, жилу 1-5, ванну 1-9, комору 1-10, вхідні сходи з навісом «а», сарай «Б», гараж «В», ворота №2.

Колодязь «Д», вбиральню «Е», огорожу №1 та огорожу №3 залишено у спільному користуванні співвласників.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що до його складу включено:житловий будинок (11б) загальною площею: 70 кв.м, житлова 32.6 кв.м. господарські будівлі та споруди: Б-сарай; В-гараж; №2-ворота; 1/2Д-колодязь; 1/2Е-вбиральня; 1/2№1-огорожа; 1/2№3-огорожа; прибудова, а; вхідні сходи з навісом, а1 (а.с. 13).

Висновком щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна №781 від 27.03.2019 р. визначено, що 55/100 частина житлового будинку включає такі приміщення: 1-1 - коридор площею 6,9 кв.м., (а- прибудова) 1-2 - коридор площею 5,4 кв.м., 1-3 - кухня площею 12,7 кв.м.,; 1-4 - житлова площею 16,7 кв.м., 1-5 - житлова площею 15,9 кв.м., 1-6 - ванна площею 9,4 кв.м., 1-7 - комора площею 3,0 кв.м. житловою площею 32,6 кв.м., загальною площею 70,0 кв.м. Відмінним є лише те, що відсутній коридор, який в рішенні про поділ майна має номер 1-7.

Цими та встановленими вище обставинами підтверджується, що визначена при поділі майна частка відповідачки 55/100 трансформувалась в окремий об`єкт нерухомого майна №11-б в смт. Клесів, Сарненського району, Рівненської області.

Позивач не довів, що такою трансформацією були порушені його права як бувшого співвласника житлового будинку (11а).

Слід враховувати і те, що право спільної часткової власності відповідачки на будинок АДРЕСА_3 на момент вирішення спору було погашено.

Водночас з відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що до об`єктів на які поширено режим приватної власності віднесено: Д-колодязь; Е-вбиральня; №1-огорожа; №3-огорожа.

Реєстрація цих об`єктів в такому статусі суперечить рішенню Сарненського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2009 року у цивільній справі №2-195/2009, оскільки за його змістом частки у праві власності на такі об`єкти не визначались: вони залишались у спільному користуванні співвласників.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

У разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

Відповідно до абзацу третього ч.2 цієї ж статті 26, виправлення помилки, відомостей, що впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно за наявності згоди таких осіб або на підставі судового рішення.

Згідно п. 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зважаючи на викладене, слід скасувати рішення державного реєстратора Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Мітрофанової Катерини Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в частині реєстрації за ОСОБА_3 права власності на господарські будівлі та споруди: АДРЕСА_5 , № НОМЕР_1 , розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , із припиненням права приватної власності ОСОБА_3 на вказане майно.

Щодо покликань на породження у відповідачки права на земельну ділянку, то такий результат є закономірним внаслідок поділу майна подружжя, оскільки за змістом статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, відбувається одночасний перехід права власності на земельну ділянку.

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) викладено висновок, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Зважаючи на викладене колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на АДРЕСА_5 , №3-Огорожа, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , із припиненням права приватної власності ОСОБА_3 на вказані об`єкти нерухомого майна.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мозоль Людмила Кузьмівна, задовольнити частково.

Скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2Д-Колодязь, 1/2Е-Вбиральня, 1/2№1-Огорожа, 1/2№3-Огорожа, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , із припиненням права приватної власності ОСОБА_3 на вказане майно.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, припинення права власності задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області Мітрофанової Катерини Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 46276394 від 03.04.2019 року в частині державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на господарські будівлі та споруди: АДРЕСА_6 №1-Огорожа, 1/2№3-Огорожа, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 254, із припиненням права приватної власності ОСОБА_3 на вказане майно.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 липня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.