Справа № 453/1545/24
№ провадження 6/453/7/25
У Х В А Л А

02 липня 2025 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Курницької В.Я.,

секретаря судового засідання Трембач М.М.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області заяву Сколівського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Сколівський ВДВС у Стрийському районі Львівської області ЗМУ МЮ) подав до суду заяву про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, в якій просив замінити боржника ОСОБА_1 його правонаступником ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що на виконанні в Сколівському ВДВС у Стрийському районі Львівської області ЗМУ МЮ перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2289, виданого 24 грудня 2007 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» (далі ПАТ «Промінвестбанк») боргу в сумі 12 633 грн. 26 коп., шляхом звернення стягнення на: земельну ділянку, площею 0,1450 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка Сколівського району Львівської області, кадастровий номер :01:014:0551, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, який є майновим поручителем ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 04 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження по вищезгаданому Виконавчому напису.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, а тому ВДВС просив замінити його, як боржника у вищезгаданому виконавчому провадженні, правонаступником ОСОБА_2 , яка єдина подала заяву про вступ у спадщину після його смерті.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 січня 2025 року у вказаній справі задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 11 березня 2025 року прийнято до розгляду справу № 453/1545/24 (провадження № 6/453/7/25) за заявою Сколівського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області, боржник ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «Промінвестбанк» про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником і призначено її до судового розгляду в залі суду на 01 квітня 2025 року.

Судове засідання відкладалось на 13 травня 2025 року з підстав, викладених в ухвалі Сколівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 13 травня 2025 року залучено до участі у справі як правонаступника публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс», витребувано у приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганни Василівни копію матеріалів спадкової справи 67/2022 (номер у спадковому реєстрі 69275451), заведеної після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , розгляд справи відкладено на 02 липня 2025 року.

Учасники справи в судове засідання 02 липня 2025 року не з`явилися. Представник заявника адвокат Шахов Д.А. в поданій суду 13 травня 2025 року заяві просив справу розглядати без участі ОСОБА_2 та її представника. Також зазначив, що ОСОБА_2 заперечує проти задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце засідання суду, в таке не з`явились, причин неявки до відома суду не довели.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява Сколівського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником підлягає задоволенню.

За вимогами статті 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Оскільки лише в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «несудового» органу, можна зробити висновок, що заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 (провадження № 14-36цс22) вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 280/456/20 (провадження № К/9901/32676/20) та від 22 липня 2019 року у справі № 822/1659/18 (провадження № К/9901/63678/18), про те, що заява про заміну сторони виконавчого провадження, подана щодо виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, повинна розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Отже, заява Сколівського ВДВС у Стрийському районі Львівської області ЗМУ МЮ про заміну сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та за місцем його виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання (див. висновки Верховного Суду у постановах від 25 червня 2019 року у справі №910/10031/13, від 11 березня 2021 року у справі №910/2954/17).

Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з частинами першою, другою статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає у поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому, на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

За приписами статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво (стаття 55 ЦПК України) є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку з цим, для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідні відповідні первинні документи, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки ці інститути регулюються окремими статтями ЦПК України 55 та 442, відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого, ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Процесуальне правонаступництво фактично слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі №910/2615/18 (провадження №12-75гс21)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі №2-7763/10 (провадження №14-197цс21) викладено такий висновок про застосування статті 442 ЦПК України:

«На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України, з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку, норми статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з нормами статті 55 ЦПК України.

Водночас, як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до законодавства».

Враховуючи наведене, смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2024 року в справі №759/14126/14-ц).

При вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам насамперед необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника (див. пункт 101 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі №916/617/17 (провадження №12-48гс20)).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження») слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва (див. пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року в справі № 523/2357/20 (провадження №14-11цс22)).

Пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Тобто, у разі смерті фізичної особи сторони виконавчого провадження, виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі №916/617/17 (провадження №12-48гс20), від 11 жовтня 2023 року в справі №523/2357/20 (провадження №14-11цс22)).

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року в справі №2-2697/11 (провадження №61-28147сво18) дійшов висновку про те, що обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості, присудженої судом (кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців, а тому вимоги про заміну сторони виконавчого провадження боржника його правонаступником підлягають задоволенню на підставі статті 378 ЦПК України 2004 року та частини п`ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на час розгляду подання.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець, це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Відповідно до положень частини першої третьої статті 23Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права)на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право)на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Тобто, спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем в межах обсягу спадкової маси та не включає в себе процесуальні права та обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №2-1625/1997).

У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1233 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб (частина перша статті 1281 ЦК України).

Частиною другою цієї статті Кодексу визначено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Частиною першою статті 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Проте, положення статей 1281, 1282 ЦК України не підлягають застосуванню за обставин даної справи, адже смерть майнового поручителя ( ОСОБА_1 ) не впливає на обсяг та порядок виконання боржником ( ОСОБА_2 ) основного зобов`язання.

У практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформовано підхід, згідно з яким, у разі смерті іпотекодавця (майнового поручителя), який не був боржником за основним зобов`язанням, положення статі 1281 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин його спадкоємців з кредитором незалежно від настання строку вимоги за основним зобов`язанням на момент відкриття спадщини, оскільки такі спадкоємці не є боржниками в розумінні статті 1281 ЦК України. У разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця, який як спадкоємець набуває статусу іпотекодавця, смерть майнового поручителя не впливає на порядок виконання основного зобов`язання, забезпеченою іпотекою, тому у таких правовідносинах не підлягають врахуванню і положення статті 1282 ЦК України (див. постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі №283/1988/16-ц та від 01 червня 2022 року в справі №457/623/19).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України у редакції, чинній до 03 лютого 2019 року, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У частині третій статті 1296 ЦК України зазначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину). Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора (див. постанову Верховного Суду від 21 липня 2022 року в справі №537/4780/18).

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 645/3265/13-ц, від 08 серпня 2018 року в справі №686/10026/16-ц, від 14 січня 2019 року в справі №311/917/15-ц, від 14 травня 2021 року в справі №205/6803/19.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2024 року в справі №350/1578/22 вказано, що за змістом частини першої статті 1297ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Також неотримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину саме по собі не може перешкоджати виконанню рішення суду, яке набрало законної сили (див. постанови Верховного Суду, від 22 серпня 2018 року в справі №623/2000/15-к, від 19 лютого 2020 року в справі №752/1334/14-ц, від 03 червня 2020 року в справі №2-1799/11).

Таким чином, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 141/843/20.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат», на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України).

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Наведене дає підстави для висновку, що у разі не оскарження спадкоємцем, який прийняв спадщину постанови нотаріуса про відмову йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, з підстав накладення арешту на спадкове майно, така поведінка не свідчить про відмову від прийняття спадщини і не звільняє такого спадкоємця бути правонаступником спадкодавця та погашати борги останнього перед його кредиторами, заявленими відповідно до вимог законодавства.

Тобто, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття або якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Враховуючи існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значущих рішень та обрання варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Сколівському ВДВС у Стрийському районі Львівської області ЗМУ МЮ перебуває виконавчий документ, а саме: виконавчий напис нотаріуса №2889, виданий 24 грудня 2007 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс», боргу в сумі 12 633 грн. 26 коп., шляхом звернення стягнення на: земельну ділянку, площею 0,1450 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка Сколівського району Львівської області, кадастровий номер :01:014:0551, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, який є майновим поручителем ОСОБА_2 .

Зазначена земельна ділянка на підставі договору іпотеки № 1-43-2006, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. 08 червня 2006 року за р. № 2045, передані в іпотеку Акціонерному комерційному промислово-інвестиційному банку, в особі філії «Відділення Промінвестбанку» в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, .

Виконавче провадження за вказаним виконавчим документом (ВП №52478905) відкрите постановою державного виконавця названого вище відділу ДВС від 04 жовтня 2016 року, яке є не закінченим на час розгляду даної справи.

З копій матеріалів спадкової справи, направленої на вимогу суду приватним нотаріусом Самарівського районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Г.В., встановлено, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина, яка прийнята спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ). Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. В заяві про прийняття спадщини ОСОБА_4 вказала, що приймає усю спадщину.

Дії (бездіяльність) державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника, його правонаступником у судовому порядку не оскаржувалися.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, а оскільки єдиним правонаступником (спадкоємцем) боржника (спадкодавця) ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , саме на неї необхідно замінити боржника ОСОБА_1 у відкритому виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 травня 2024 року в справі №501/4298/21.

При цьому, необхідно зазначити, що дата отримання державним виконавцем відомостей про смерть боржника, жодним чином не впливає на право державного виконавця протягом усього часу проведення виконавчих дій в межах відкритого виконавчого провадження звернутися до суду із заявою про заміну такого боржника його правонаступником, у разі якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

У зв`язку з викладеним, суд вважає заяву Сколівського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача правонаступником обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 247, 258-261, 354, 442 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву Сколівського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області, боржник ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «Промінвестбанк» про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником - задовольнити.

Замінити сторону виконавчого провадження по виконавчому напису № 2889 приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. від 24 грудня 2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Промінвестбанк» боргу у сумі 12 633, 26 гривень, шляхом звернення на земельну ділянку площею 0, 1450 га, яка розташована за адресою: с. Волосянка Сколівського району Львівської області, кадастровий номер :01:014:0551 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що належить належать на праві власності ОСОБА_1 , який є майновим поручителем ОСОБА_2 ., а саме: боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на його правонаступника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому наявної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним Кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Головуючий суддя В.Я.Курницька