Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/834/25

15 липня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Куценка О. О., секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Богородчани цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

26 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис, строком на шість місяців, стосовно її чоловіка ОСОБА_2 , з яким вони проживали у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу, поклавши на нього обов`язки у виді заборони наближення на відстань ближче 300 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, упродовж кількох років заявниця перебувала у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_3 (наразі змінено прізвище на ОСОБА_4 ), з яким мають двох спільних малолітніх дітей. Шлюб між ними офіційно не укладався, однак вони вели спільне господарство та проживали однією сім`єю.

Під час спільного проживання ОСОБА_2 неодноразово вчиняв щодо заявниці домашнє насильство, у тому числі психологічне, емоційне та фізичне, за що притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

08.10.2024 року біля 11 год він вчинив відносно ОСОБА_1 домашнє насильство. Зокрема, в ході сварки висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував, шарпав за волосся. У зв`язку з цим 09.10.2024 року працівниками поліції було видано терміновий заборонний припис, а 16.10.2024 року ОСОБА_2 , постановою Богородчанського районного суду від 16 жовтня 2024 року, був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_1 . Однак, це не зупинило подальше вчинення ним домашнього насильства.

Після цього заявниця вирішила припинити спільне проживання з ОСОБА_5 , однак його неправомірні дії щодо неї не припинилися. Він регулярно приходить до її місця проживання в стані алкогольного сп`яніння, ображає, погрожує, лається нецензурною лайкою. Неодноразово погрожував фізичною розправою. Разом з нею проживають малолітні діти, які є свідками цих агресивних дій.

Крім того, заявниця зазначає, що ОСОБА_2 переслідував її, порушував громадський порядок, голосно лаявся на вулиці, привертаючи увагу сусідів, які також неодноразово викликали поліцію. Лише за останній рік поліцією зафіксовано багато випадків вчинення ним домашнього насильства щодо неї.

20.04.2025 року він двічі з`являвся біля її місця проживання у стані алкогольного сп`яніння, голосно кричав, ображав, висловлював погрози. Ввечері цього ж дня він вчинив спробу підпалу будинку заявниці, в якому на той час перебували вона та діти. Тільки завдяки її діям вдалося запобігти трагедії. Зазначає, що цей вчинок становить реальну та серйозну загрозу не лише її життю, але й життю дітей.

15.05.2025 року ОСОБА_6 знову прийшов до її госпдарства, де висловлював погрози фізичної розправи їй та дітям, про що був складений відповідний протокол.

16.05.2025 року вона (заявниця) отримала письмову відповідь з відділення поліції №2 (с-ще Богородчани), про те що з кривдником проведено бесіду про недопущення подібної поведінки в майбутньому, проте така «профілактика» не дала результату.

Вже 31.05.2025 року близько 00:45, ОСОБА_4 вчинив черговий акт психологічного насильства, погрожуючи їй фізичною розправою, ображаючи нецензурною лайкою, внаслідок чого їй було заподіяно шкоду психічному здоров`ю. З цього приводу було складено протокол про адміністративне правопорушення, а 05.06.2025 року Богородчанський районний суд постановив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Такі дії є черговим підтвердженням небезпечності поведінки ОСОБА_2 , з боку якого наявна реальна загроза подальшого насильства. Його дії мають рецидивний і прогресуючий характер, а в умовах безкарності з боку правоохоронних органів лише посилюються.

Більше того, свідками його погроз і агресії неодноразово були малолітні діти, що негативно впливає на їхній емоційний та психічний стан.

Ухвалою суду від 26 червня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Заявник, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явилася, натомість подала суду заяву, в якій просить проводити розгляд заяви за її відсутності і задовольнити вимоги такої в повному обсязі. У поданій заяві заявниця ОСОБА_1 вказала, що у телефонному режимі повідомила ОСОБА_2 про розгляд даної заяви у суді, який зазначив, що наміру прибути до суду він не має.

Заінтересована особа ОСОБА_2 на виклик суду не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час, день та місце судового засідання.

Відтак, враховуючи наведене та беручи до уваги обмежений строк розгляду даної категорії справ, визначений ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України, суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася із заявами до органів Національної поліції про вчинення щодо неї протиправних дій, передбачених ст. 173-2 КУпАП (Домашнє насильство) її колишнім співмешканцем ОСОБА_2 , про, що свідчать письмові пояснення ОСОБА_1 відібрані поліцейським ВП №2 (с-ще Богородчани) 20 квітня 2025 року та 15 травня 2025 року (а.с.10-12) та повідомлення на звернення ОСОБА_1 начальника ВП №2 (с-ще Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (а.с.13-15).

Відносно ОСОБА_3 працівниками поліції видавався терміновий заборонний припис серії АА №639381 від 09 жовтня 2024 року про заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 (а.с.16).

З дослідженої постанови Богородчанського районного суду у справі №338/734/25 від 05 червня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за фактом вчинення відносно заявниці ОСОБА_1 домашнього насильства за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.7-8).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

У статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на колишнє подружжя незалежно від факту спільного проживання (пункт 2 частини другої статті 3 наведеного вище Закону України).

Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно за висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі N 754/11171/19 (провадження N 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що докази, надані на обґрунтування заявлених вимог, вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства стосовно своєї співмешканки ОСОБА_1 у розумінні норм Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", визначають ризики продовження чи повторного вчинення такого насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Керуючись Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 350-5, 350-6, 350-8 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 із забороною щодо: наближення на відстань ближче 300 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк обмежувального припису 6 (шість) місяців.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу або продовження обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 липня 2025 року.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП не відомий.

Суддя: