ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1290/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/5752/24 Категорія: на ухвалу Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретар Гончар Н.І., Сіренко Ю.В. Івануса А.Д.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.06.2025 (повний текст складено 03.06.2025, суддя в суді першої інстанції Скляренко В. М.) про відхилення клопотання про поновлення процесуального строку та залишення без розгляду заяви представника позивача про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення із службового житла,

в с т а н о в и в :

рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025 у цій справі позовні вимоги Львівського національного університету імені Івана Франка задоволено частково.

Представник Львівського національного університету імені Івана Франка Гудз Б. Д. 21.01.2025 звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку для подачі заяви про стягнення витрат сторін та їх представників, пов`язаних із явкою до суду у даній справі, подавши відповідну заяву про стягнення судових витрат.

В обґрунтування клопотання вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025 позовні вимоги Львівського національного університету імені Івана Франка задоволено частково.

У зв`язку з тим, що представник Університету перебував у відрядженні на судове засідання 15.01.2025 у даній справі і повернувся у м. Львів 17.01.2025 та фактично приступив до виконання своїх обов`язків 20.01.2025, відтак, подати заяву про відшкодування судових витрат, пов`язаних із явкою до суду, зміг лише 21.01.2025, тобто із запізненням на один день. З цих підстав просить поновити строк для подачі заяви про стягнення витрат сторін та їх представників, пов`язаних із явкою до суду у цій справі.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та залишено без розгляду вказану заяву представника позивача про стягнення судових витрат з підстав того, що вказану заявником причину пропуску процесуального строку не можна визнати поважною, оскільки представник позивача Гудз Б. Д. був присутнім в судовому засіданні 15.01.2025, коли ухвалювалося рішення по суті спору у справі, отже знав, що заяву про відшкодування судових витрат необхідно подати до суду протягом п`яти днів, тобто в строк до 20.01.2025 включно, чого належним чином не дотримався, зазначивши причини для поновлення такого строку, які не є об`єктивно обумовленими та поважними.

Доводи представника позивача про те, що він декілька днів був відсутній на роботі, в зв`язку з чим мав багато завдань до виконання, а також про можливу його участь в роботі деканату університету, є необґрунтованими та не підтверджуються доказами.

При цьому, суд першої інстанції зауважив, що навіть приступивши до роботи 20.01.2025, як про це вказує представник позивача, ніщо не заважало йому сформувати пакет документів, які підтверджують судові витрати та своєчасно подати їх до суду засобами зв`язку. Зазначена робота, на думку місцевого суду, не потребує затрати значного проміжку часу. Окрім того, позивач зареєстрований в ЄСІТС і відповідна заява та докази понесення позивачем витрат, пов`язаних із явкою до суду, могли бути сформовані та подані до суду через систему «Електронний суд».

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача Гудз Б. Д. подав 09.06.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вказує на доводи, аналогічні викладеним у заяві, адресованій суду першої інстанції, а також на те, що підготовка документів для підтвердження витрат на проїзд в інше місто потребує залучення бухгалтерії університету, що обумовлює додаткові витрати часу на підготовку відповідних доказів. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки участі представника позивача в засіданні ректорату університету.

Також представник позивача заперечував проти задоволення клопотання адвоката Грищенко О.С. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача ОСОБА_3 в розмірі 10000 грн, вказуючи на їх необґрунтованість та неспівмірність із складністю даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Грищенко О.С. суд апеляційну скаргу відхилити як безпідставну, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає її законною та належним чином обґрунтованою.

Крім того, він звернувся до суду з клопотанням про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача ОСОБА_3 , понесених нею в суді апеляційної інстанції при розгляді даної скарги в сумі 10 000 грн., що підтверджуються наданими ним до клопотання доказами.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд враховує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За приписами ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови у позові на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За положеннями ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, за загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з відповідною заявою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

Процесуальні дії суду та учасників судового процесу мають здійснюватися лише в рамках відповідних стадій судочинства, у послідовності та в межах певного часу, зокрема визначених процесуальних строків для учасників справи та строків судової діяльності, встановлених законом для суду.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (ст. 126 ЦПК).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК).

При розгляді даної справи встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2025 у цій справі позовні вимоги Львівського національного університету імені Івана Франка задоволено частково.

Тому саме з цього дня 15.01.2025, починається відлік п`ятиденного строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, і цей строк закінчився 20.01.2025.

Представник позивача ОСОБА_1 21.01.2025 звернувся до суду із заявою про стягнення витрат сторін та їх представників, пов`язаних із явкою до суду, подавши клопотання від 21.01.2025 про поновлення строку на подання такої заяви.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

За обставин цієї справи апеляційний суд вважає, що звертаючись до суду першої інстанції з клопотанням від 21.01.2025 про поновлення строку для подання заяви про стягнення судових витрат, представник позивача Гудз Б. Д. не довів наявність поважних причин пропуску процесуального строку для подання відповідних доказів та всі наведені ним аргументи суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, вказавши про те, що представник позивача, будучи обізнаним про ухвалене у справі рішення мав об`єктивну можливість подати докази понесених судових витрат у визначені процесуальним законом строки.

При цьому аргументи представника позивача, як вказані у заяві, адресованій суду першої інстанції, так і поданій апеляційній скарзі, не свідчать про об`єктивно існуючі перешкоди у поданні доказів понесених судових витрат у визначені строки, адже нормами процесуального законодавства специфіка організації роботи юридичної особи учасника судового розгляду, як то, робочий графік бухгалтерії, зайнятість представників, розподіл службових обов`язків між співробітниками установи, участь співробітників позивача у науковій, педагогічній чи іншій діяльності тощо не може свідчити про інший підхід до визначення об`єктивно необхідних строків для подання процесуальних документів суду.

Слід врахувати, що представник позивача мав реальну можливість вчасно підготувати для подання суду відповідні докази у тому числі дистанційно здійснивши оформлення відповідних документів через систему « Електронний суд».

Відтак висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі, є вірними.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.06.2025 про відхилення клопотання про поновлення процесуального строку та залишення без розгляду заяви представника позивача про стягнення судових витрат у цивільній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника позивача без задоволення.

Стосовно стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката при розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів виходить із наступного.

У розумінні приписів ст.137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі N 911/3312/21.

Водночас, у постановах від 19 лютого 2022 року у справі N 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі N 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має обовязково виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже колегія суддів, оцінивши подані подані адвокатом Глущенком О.С. докази, дійшла переконання, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн є завищеними та нерозумними, з урахуванням позиції сторони позивача щодо неспівмірності вказаних витрат обставинам справи та клопотання про їх зменшення.

З огляду на викладене, а також врахувавши заперечення представника позивача, апеляційний суд виснував, що критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності) та критерію розумності їхнього розміру буде відповідати відшкодування в розмірі 2 000 грн. і цей розмір витрат є співмірним із виконаною адвокатом роботою, зважаючи і на те, що позиція адвоката щодо апеляційної скарги позивача, викладена ним у відзиві, повністю відповідає тій, що він сформулював та підтримував в суді першої інстанції, додаткового опрацювання не вимагала.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.06.2025 про відхилення клопотання про поновлення процесуального строку та залишення без розгляду заяви представника позивача про стягнення судових витрат у даній цивільній справі залишити без змін.

Стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_3 2000,00 грн у відшкодування понесених витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 16.07.2025.

Суддя-доповідач

Судді