Провадження №2/522/3074/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

«15» липня 2025 року

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Морозовій О.В., Сафтюк-Панько Б.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», Комунального підприємства «Міські дороги» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 21.09.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи.

В обґрунтування позовної заяви вказано, що 20.07.2023 року близько 15.00 години автомобіль позивача «Toyota Рrius V» червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , якиц знаходився на спеціально облаштованому майданчику для паркування транспортних засобів біля центрального входу до приміщення Приморського районного суду м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33 зазнав затоплення та в результаті - значних ушкоджень. Сума збитків, складає 19 972 грн. Також позивач посилається на те, що в результаті затоплення її автомобіля вона зазнала моральних страждань, які виразились у переживаннях у зв`язку з протиправним ушкодженням майна, понесенням незапланованих витрат, у порушенні її права власності, а також у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного професійного та особистого усталеного способу життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, клієнтами, яким вона, як адвокат, не змогла швидко та своєчасно надати правову допомогу, оскільки змушена була користуватися послугами громадського транспорту на, що витрачала більше часу. Вказані моральні страждання оцінює в 15 000,00 грн.

Ухвалою суду від 26 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

06 грудня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, мотивуючи це тим, що Одеська міська рада є неналежним відповідачем по даній справі. Зазначив, що рішенням Одеської міської ради від 17 грудня 2003 року № 2038-ХХІУ «Про затвердження договору оренди цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Одесводоканал» затверджено проект Договору оренди цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Одесводоканал» від 17 грудня 2003 року між Одеською міською радою (орендодавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» (орендарем), договір укладено на 49 років до 31 грудня 2052 року включно. За умовами Договору орендар зобов`язався своєчасно здійснювати капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Одесводоканал» (п.5.4); орендодавець не відповідає за зобов`язаннями орендаря, орендар не відповідає за зобов`язаннями орендодавця (п.10.1); за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором сторони несуть майнову відповідальність згідно з чинним законодавством України (п.10.2). Тобто, у користування ТОВ «Інфокс» перейшло майно, у тому числі й ливневі колектори та внутрішньоквартальні ливневі мережі міста Одеси. При цьому представник Одеської міської ради навів ряд судових справ у яких за аналогічних обставин судами відповідачем було визнано саме ТОВ «Інфокс», а не Одеську міську раду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2023 року витребувано у Одеської міської ради належним чином завірені копії доказів (договори, статути, акти-приймання передачі тощо), відповідно до яких підтверджено факт передачі повноважень Одеської міської ради щодо утримання системи водовідведення та обслуговування каналізаційних мереж, ливневих колекторів, внутрішньоквартальних ливневих мереж, зливової каналізації, дощоприймальних колодязів за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33.

23 лютого 2024 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі.

18 березня 2024 року до суду від позивача надійшло клопотання про залучення у якості співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» для участі у справі №522/18590/23-Е за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про стягнення компенсації за завдану матеріальну та моральну шкоду, яке задоволено ухвалою суду від 01 квітня 2024 року.

05 квітня 2024 року до суду позивачем подано уточнену позовну заяву про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

22 квітня 2024 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що дощоприймачі та ділянки трубопроводів від них (рукава) до підключення їх у міський колектор знаходяться на обслуговуванні КП «Міські дороги». Дренажна мережа каналізації та зливова мережа каналізації, які проходять уздовж будівлі Приморського районного суду м. Одеси на балансі (в оренді) ТОВ «Інфокс» не значаться та не обслуговуються.

Ухвалою суду від 22 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2024 року внесені виправлення в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про відшкодування шкоди. Ухвалено вважати вірним в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про відшкодування шкоди « ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про відшкодування шкоди», замість помилково вказаного « ОСОБА_1 до Одеської міської ради про відшкодування шкоди».

06 листопада 2024 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення співвідповідача та залучено до участі у цивільній справі № 522/18590/23-Е за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про відшкодування шкоди, у якості співвідповідача Комунальне підприємство «Міські дороги».

03 грудня 2024 року до суду позивачем подано уточнену позовну заяву про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

11 грудня 2024 року від Комунального підприємства «Міські дороги» до суду надійшло клопотання про розгляд справи спочатку та повернення до стадії підготовчого провадження.

17» березня 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника Комунального підприємства «Міські дороги» та розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», Комунального підприємства «Міські дороги» про відшкодування шкоди відкладено та постановлено повернутись до підготовчого засідання, яке призначено на "23" квітня 2025 року о 16:00 год. в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 33.

08 квітня 2025 року до суду від представника Комунального підприємства «Міські дороги» надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечували проти позову, вважали позовні вимоги такими, що не можуть бути задоволені, так як КП «Міські дороги» є неналежним відповідачем по даній справі, що має наслідком відмову в позові.

15 квітня 2025 року до суду позивач подала відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 07 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні підтримала поданий позов, наполягаючи на його задоволенні.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення позову, з підстав викладених у відзивах.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Toyota Рrius V» червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Так, належний позивачу автомобіль приблизно 15.00 години 20.07.2023 був припаркований за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33, що підтверджується наданими роздруківками сторінок з мережі Інтернет, фототаблиці, відеофайлів, копій матеріалів з поліції, копій акту виконаних робіт, товарного чеку ФОП ОСОБА_2 та фотографій, копій акту виконаних робіт № ВПтСА-007632 від 31.07.2023 та фіскальних чеків про оплату послуг від 01.08.2023 спеціалізованої сервісної станції Тойота Центр Одеса ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА», копій інших документів у сукупному аналізі зібраних доказів, і не спростовується відповідачами.

В період часу приблизно з 15.03 до 16.05 години 20.07.2023 року на вул. Балківській, 33 в місті Одесі відбулись тривалі опади у вигляді дощу. Як наслідок, був підтоплений легковий автомобіль, що належить позивачу на праві приватної власності, в результаті цього в салон транспортного засобу потрапила значна кількість брудної води, що призвело до часткового затоплення автомобіля.

Приблизно о 18.00 годині 20.07.2023 після того, як спала вода, ОСОБА_1 викликала автомобіль-евакуатор кран-маніпулятор і доставила автомобіль до спеціалізованої сервісної станції Тойота Центр Одеса ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА» за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 23/4 (юридична адреса: м. Одеса, вул. Балківська, 22 А).

Після вивантаження автомобіля на СТО, він був оглянутий фахівцями сервісної станції Тойота Центр Одеса ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА», яка спеціалізується на ремонті та обслуговуванні в тому числі саме таких моделей автомобілів, було проведено комп`ютерну діагностику, роботи з результатами діагностичних кодів, розбирання/збирання та висушування салону автомобіля і обладнання, а також хімчистку салону автомобіля «Toyota Рrius V» червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується актом виконаних робіт № ВПтСА-007632 від 31.07.2023 та фіскальними чеками про оплату від 01.08.2023 ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА».

Підтоплення транспортного засобу сталося в той час, коли автомобіль позивача знаходився припаркованим напроти центрального входу в приміщення суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33.

Про вказані події повідомлено на офіційному веб сайті Одеської міської ради за посиланням: https://omr.gov.ua/ua/news/233764/, що є загальновідомим фактом та інших виданнях, де відображено події 20.07.2023, зокрема: https://culturemeter.od.ua/uk/v-odesi-sylna-zlyva-pryvela-do-zatoplennya-vulytsi-balkivskoyi-foto-193558-1/.

Суд вважає зазначені обставини загальновідомими, та такими, що не підлягають доведенню у відповідності до ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Згідно з довідкою Українського гідрометеорологічного центру від 27.07.2023 № 01-18/793 встановлено, що 20 липня 2023 року через територію України проходив активний атмосферний фронт, який зумовив зливові дощі, град, посилення вітру. За оперативними даними метеорологічної станції Одеса погодні умови 20 липня 2023 року: вночі без опадів, вдень зливовий дощ, кількість опадів 28 мм. Згідно «Настанови з метрологічного прогнозування» значні дощі кількістю опадів 15-49 мм вважаються небезпечними метеорологічними явищами (1 рівень небезпечності).

Суд дійшов висновку, що така повінь 20.07.2023 в місті Одесі мала штучний характер, не може бути визнана, як природний катаклізм, що може бути прирівняна до форс-мажорних обставин, оскільки викликана неналежною людською діяльністю у сфері організації та експлуатації систем водовідведення та мереж каналізації. Окремо слід зазначити, що в період опадів в місті Одесі у вигляді дощу є те, що зливові колектори на вул. Балківській, 33 не виконують свої функції по відводу дощової води, оскільки вони замулені, води не встигають відводитись, що і призводить до повені.

Під час розгляду цієї справи суд враховує також, що затоплення вулиці Балківської в м. Одесі біля будинку № 33 відбувається постійно після рясних злив. Вказані обставини неодноразово досліджувалися судами, що підтверджується рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11.02.2014 по справі № 522/26381/12, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.04.2014, рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 03.04.2017 року по справі № 522/10480/15-ц, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017, постановою Одеського апеляційного суду від 27.06.2019 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 по справі № 522/9550/16-ц.

Враховуючи характер пошкодження транспортного засобу позивача, зафіксований актом виконаних робіт № 194 від 20.07.2023 ФОП ОСОБА_2 , актом виконаних робіт № ВПтСА-007632 від 31.07.2023 сервісної станції Тойота Центр Одеса ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА», які суд вважає викликаними негативним впливом потрапляння всередину автомобіля води, суд робить висновок, що пошкодження майна позивача сталося саме внаслідок виливу каналізаційних та стічних вод з каналізаційної системи водовідведення в районі вулиці Балківської в місті Одесі й затоплення ними автомобіля позивача. При цьому, суд враховує, що за звичайних умов легковий автомобіль не розрахований для знаходження та експлуатації в описаних умовах, які не є звичайними, а скоріше є неподоланними для такого транспортного засобу.

Згідно з товарним чеком № 194 від 20.07.2023 на суму 2 500 грн., виданого ФОП ОСОБА_2 , та фіскальними чеками ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА» про оплату від 01.08.2023 на суму 17 472,00 грн., встановлена вартість матеріальної шкоди (збитку), яку зазнала ОСОБА_1 в розмірі 19 972 грн.

Посилання представника ТОВ «Інфокс» на те, що дощоприймачі та з`єднувальні рукави не знаходяться на балансі ТОВ «Інфокс», а їх балансоутримувачем є КП «Міські дороги» не приймається до уваги так як визначальне значення для розгляду та вирішення цієї справи судом визнано те, яка організація є власником мереж водовідведення, яка здійснює їх експлуатацію, оскільки поняття «перебування на балансі» є бухгалтерською категорією та не свідчить достеменно про характер правовідносин та склад їх учасників.

Відповідно до Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991 року, до власності областей було передано, зокрема водопровідно-каналізаційне господарство, яке складається з майнового комплексу підприємств, об`єктів виробничих об`єднань і управлінь водопровідно-каналізаційного господарства Рад народних депутатів, у тому числі міжрайонних водопроводів з магістральними водоводами, що обслуговують декілька населених пунктів області (крім водопроводів промислових підприємств). За рішенням Одеської обласної Ради народних депутатів № 266-ХХІ від 25.11.1991 «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області» до міст обласного підпорядкування перейшло майно житлово-комунального господарства міста Одеси.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів № 104 від 06.04.1992 був затверджений акт приймання-передачі та перелік державного майна комунальної власності міста за галуззю житлово-комунального господарства. Згідно додатків до вказаного акту приймання-передачі до комунальної власності міста Одеси перейшли дороги Приморського району міста Одеси загальною площею 2 061 700 м.2, каналізаційні мережі протяжністю 605,3 км, ливневі колектори Приморського району міста Одеси протяжністю 13568 м. та внутрішньоквартальні ливневі мережі Приморського району міста Одеси протяжністю 712 м.

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV (далі Закон № 2862-IV) вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Статтею 17 Закону № 2862 визначено, що управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Статтею 18 Закону № 2862 передбачено, що складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

За правилом ст. 49 Закону № 2862 власники і користувачі автомобільних доріг, винні у порушенні цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон № 3353-XII) до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить: виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів; прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування; контроль за виявленням дорожньо-транспортних пригод та впровадженням заходів у місцях їх концентрації, на аварійно-небезпечних ділянках вулиць, доріг та залізничних переїздах.

Відповідно до ст. 9 Закону № 3353-XII до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; влаштування місць для зупинок транспортних засобів, стоянок і відпочинку учасників дорожнього руху та створення інших об`єктів дорожнього сервісу; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно з абзацом 7 частини першої статті 16 Закону № 3353-XII водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно зі ст. 24 Закону № 3353-XII власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. При виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних пригод, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод. Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, правила користування ними та їх охорони затверджуються Кабінетом Міністрів України. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна пригода або несвоєчасне забезпечення екстренною медичною допомогою людини, яка перебуває у невідкладному стані сталася з їх вини.

Відповідно до п. 1 «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони» (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, їх дія поширюються на автомобільні дороги загального користування, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів, залізничні переїзди (далі - дорожні об`єкти), у межах смуги їх відведення та «червоних ліній» відповідно і є обов`язковими для власників дорожніх об`єктів, органів, що здійснюють управління ними, та їх користувачів, а також для підприємств та організацій, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів.

Пунктом 2 Правил визначено, що ремонт і утримання автомобільних доріг забезпечується Агентством відновлення (автомобільних доріг загального користування державного значення), підприємствами та організаціями, уповноваженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями (автомобільних доріг загального користування місцевого значення), підприємствами або балансоутримувачами, утвореними або визначеними органами місцевого самоврядування відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (вулиць і доріг міст та інших населених пунктів).

Пунктом 5 Правил визначено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.

Пунктом 1 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 54 від 14.02.2012 «Про затвердження Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.2012 за № 365/20678 (далі Наказ) визначено, що ці Технічні правила є обов`язковими для суб`єктів господарювання незалежно від їх форми власності, які виконують роботи з ремонту і утримання вулиць та доріг. Ці Технічні правила застосовуються під час виконання робіт з ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, за винятком автомобільних доріг загального користування.

Відповідно до п.п. 2.3 п. 2 Наказу до експлуатаційних параметрів вулиць та доріг належать такі параметри: стан і працездатність штучних елементів та споруд, інженерного обладнання вулиць та доріг; стан і працездатність зливостоків та інших водовідвідних споруд; стан елементів інженерного обладнання вулиць та доріг.

Підпунктом 2.9 пункту 2 Наказу визначено, що системи дренажу, збору та відведення поверхневих і ґрунтових вод повинні постійно бути у належному стані та виключати можливість виникнення застою води на вулицях та дорогах внаслідок часткового або повного забруднення.

Підпунктом 3.3 п. 3 Наказу визначено, що під час технічних оглядів виявляють та фіксують пошкодження дорожнього покриття, бордюрів, елементів інженерного обладнання вулиць та доріг, інженерних споруд, зливостоків та інших водовідвідних споруд, технічний стан і видимість технічних засобів регулювання дорожнього руху, наявність інших відхилень і дефектів, що порушують нормальну експлуатацію вулично-дорожньої мережі.

Підпунктом 4.22 пункту 4 Наказу передбачено, що зливостоки, решітки системи дощової (зливної) каналізації та зливоприймальні колодязі очищують навесні після звільнення від талих вод та після прибирання з лотків технологічних матеріалів. Повторюють цю операцію за потреби (при виявленні після злив недостатньої пропускної здатності) та перед початком зимового сезону.

Відповідно до підпункту 4.23 пункту 4 Наказу труби зливостоків та колектори зливового водовідведення очищують каналопромивальними машинами або гідравлічним методом із застосуванням реактивних насадок. Очищення зливостоків починають виконувати з долішніх ділянок системи і закінчують на її горішніх ділянках.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року № 2807-IV (далі Закон № 2807-IV) до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів, створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Відповідно до ст. 13 Закону № 2807-IV до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування: вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Відповідно до ст. 15 Закону № 2807-IV органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 17 Закону № 2807-IV громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Відповідно до рішення Одеської міської ради від 17.12.2003 року № 2038-ХХІV «Про затвердження договору оренди цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Одесводоканал» затверджено проект договору оренди цілісного майнового комплексу «Одесводоканал».

На виконання вказаного рішення 17.12.2003 року між Одеською міською радою та ТОВ «Інфокс» укладено договір оренди цілісного майнового комплексу, згідно із яким орендар - ТОВ «Інфокс» - прийняв у строкове користування цілісним майновим комплексом КП «Одесводоканал» (п.1.1. договору); зобов`язався використовувати майно відповідно до його призначення та умов договору (п.5.1. договору); зобов`язався забезпечувати збереження вказаного майна, запобігати його пошкодженню і псуванню (п.5.2.); зобов`язався своєчасно здійснювати капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна, забезпечити його збереження, запобігти його пошкодженню і псуванню (п.5.4. договору).

З метою реалізації вказаного договору оренди ТОВ «Інфокс» за Актом від 17.12.2003 приймання-передачі цілісного майнового комплексу Комунального підприємства «Одесводоканал» згідно із договором оренди від 17.12.2003 № 2038-ХХІV прийняв в оренду всі основні засоби та нематеріальні активи КП «Одесводоканал». Тобто у користування ТОВ «Інфокс» перейшли й каналізаційні мережі й ливневі колектори й внутрішньоквартальні ливневі мережі міста Одеси.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У сенсі положень статті 1166 ЦК України зобов`язання внаслідок заподіяння шкоди є деліктними; елементами цього виду зобов`язальних правовідносин є сторони (особа, якій заподіяно шкоду /потерпілий/ і особа, яка відповідає за заподіяну шкоду), об`єкт і зміст (права і обов`язки). Якщо особою, яка відповідає за заподіяну шкоду, є організація, то вона вважається деліктоздатною за умови, що вона користується правами юридичної особи, тобто організація, що є юридичною особою. Об`єктом деліктних зобов`язань є дії особи, яка відповідає за заподіяну шкоду, які забезпечують поновлення майнових і особистих немайнових благ особи, якій заподіяно шкоду. Зміст деліктного зобов`язання становлять право особи, якій заподіяно шкоду, та обов`язок особи, яка відповідає за заподіяну шкоду.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК), є склад цивільного правопорушення; його елементами є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

ОСОБА_1 пред`явлено вимоги про відшкодування шкоди, завданої пошкодження належного їй транспортного засобу як майна.

На підставі поданих учасниками справи доказів встановлено, що зобов`язання внаслідок заподіяння шкоди є деліктними, де ОСОБА_1 є особою, якій заподіяно шкоду і яка має право на її відшкодування, а юридична особа ТОВ «Інфокс» є особою, відповідальною за заподіяну шкоду, яка має вчинити дії для забезпечення поновлення майнових благ потерпілої ОСОБА_1

Деліктоздатність ТОВ «Інфокс» у даному зобов`язанні підтверджена наданим відзивом на позовну заяву.

Оскільки станом на 20.07.2023 орендований ТОВ «Інфокс» цілісний майновий комплекс водопровідно-каналізаційного господарства КП «Одесводоканал» на підставі укладеного між Одеською міською радою та ТОВ «Інфокс» Договору оренди цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Одесводоканал» від 17 грудня 2003 року строком до 31 грудня 2052 року перебував у його користуванні, то саме ТОВ «Інфокс» відповідає за заподіяну шкоду.

У з`ясуванні наявності юридичних підстав відповідальності в даному деліктному правовідношенні, суд виходить з наступного.

Так, шкода, як елемент складу цивільного правопорушення, наявна. Заподіяна ОСОБА_1 майнова шкода полягає у пошкодженні майна, а саме частковому затопленні дощовими та каналізаційними водами автомобіля «Toyota Рrius V» червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , приведення якого у належний експлуатаційний стан потребувала витрат (реальні збитки).

Протиправність поведінки у даному випадку у формі протиправної бездіяльності полягає у не вчиненні відповідальними особами ТОВ «Інфокс» дій, до яких вони зобов`язуються як орендарі цілісного майнового комплексу водопровідно-каналізаційного господарства по місту Одесі, в тому числі й споруди як то каналізаційного колектору, що знаходиться на проїзній частині вулиці Балківської в районі будівлі 33 в м. Одесі.

Наявним є й причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення, який виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, за якою протиправність є причиною, а шкода - наслідком, оскільки заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком його поведінки.

Вина є однією з обов`язкових підстав відповідальності в даному випадку; особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. В даному випадку відсутність своєї вини має довести ТОВ «Інфокс».

Аналіз матеріалів справи вказує на те, що ТОВ «Інфокс» не сприяв повному та всебічному встановленню обставин події, не надав суду доказів, які б виключали покладення на товариство відповідальності за шкоду. Зібрані у справі докази вину ТОВ «Інфокс» підтверджують.

Представником ТОВ «Інфокс» не надано доказів передачі в користування згідно із укладеним договором частини мережі водовідведення КП «Міські дороги» або іншим організаціям.

Даючи загальну оцінку обставинам та визначаючи коло відповідальних осіб за завдання шкоди, суд констатує, що зазначена система водовідведення функціонує як єдина мережа у сукупності та взаємодії усіх її частин та конструктивних елементів; технічні властивості цієї системи зумовлюють те, що неналежне функціонування хоча б однієї її ланки призводить до неналежного функціонування системи в цілому.

Вилив стічних каналізаційних вод з системи водовідведення на частину автомобільної дороги свідчить про неналежне функціонування системи в цілому, є доказом того, що ця система не експлуатується у нормальний та належний спосіб.

З огляду на зазначене, посилання представника відповідача на те, що вилив каналізаційних вод відбувся через неналежне функціонування дощоприймачів та з`єднувальних рукавів, які не знаходяться на балансі відповідача ТОВ «Інфокс», не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки таке свідчить лише про намагання уникнути відповідальності за утримання в неналежному стані систем водовідводу.

Мешканці міста та користувачі міських доріг мають право на безпечне довкілля та не повинні перейматися питанням про балансоутримувача того чи іншого колектора, або елементу каналізаційної системи.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що належним відповідачем за вимогами ОСОБА_1 є ТОФ «Інфокс», відтак, відшкодування шкоди покладається саме на даного відповідача.

Солідарний обов`язок ТОВ «Інфокс», Одеської міської ради та Комунального підприємства «Міські дороги» по відшкодуванню шкоди в даному випадку відсутній, оскільки відповідно до положень статті 1190 ЦК України солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, які спільними діями або бездіяльністю завдали шкоди. У розумінні даної норми матеріального права під спільним заподіянням шкоди розуміється єдність дій заподіювачів, яка полягає в такому їх взаємозв`язку, коли кожна дія і всі дії в сукупності є необхідною причиною сумісної (неподільної) шкоди. В даному випадку такі властиві спільному заподіянню шкоди ознаки як 1) єдність дій заподіювачів, яка спричинила шкоди, 2) сумісність (неподільність) заподіяної шкоди тощо відсутні, тому й відсутня солідарна відповідальність ТОВ «Інфокс», Одеської міської ради та Комунального підприємства «Міські дороги».

Одеська міська рада та Комунальне підприємство «Міські дороги» у виниклих правовідносинах не є належними відповідачами.

Так, відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України «Про автомобільні дороги» одним з основних обов`язків органів місцевого самоврядування в частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами.

У сенсі положень пункту 4 статті 21 вказаного Закону Одеська міська рада як орган місцевого самоврядування, що управляє функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міста, відповідає за відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міста, що виникли через їх незадовільний стан. Тобто, передумовою майнової відповідальності органів місцевого самоврядування є незадовільний стан вулиці, дороги тощо, внаслідок якого заподіяна шкода. Порушення Одеською міською радою своїх обов`язків щодо належного утримання дороги не доведено, відтак, юридичні підстави відповідальності Одеської міської ради у виниклому деліктному правовідношенні відсутні, що має наслідком відмову в позові до Одеської міської ради.

Такого ж висновку дійшла і колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 522/9550/16-ц, яка є тотожною зі справою, що розглядається.

Так, залишаючи постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року в частині задоволених позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про відшкодування майнової шкоди, Верховний Суд вказав, що саме ТОВ «Інфокс», як орендар цілісного майнового комплексу водопровідно-каналізаційного господарства по місту Одеса, є належним відповідачем у справі та зобов`язане відшкодувати власнику транспортного засобу завдані збитки.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Рrius V» червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 підтверджується актом виконаних робіт № ВПтСА-007632 від 31.07.2023 сервісної станції Тойота Центр Одеса ТОВ «ВІДІ ПАЛЬМІРА» та складає 17 472,00 грн. Вказані кошти були сплачені ОСОБА_1 01.08.2023, що підтверджується фіскальними чеками на суму 17 472,00 грн.

Послуги евакуатора коштували ОСОБА_1 2 500,00 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт № 194 від 20.07.2023 та товарним чеком № 194 від 20.07.2023 ФОП ОСОБА_2 .

Тобто, загальна сума заподіяної ОСОБА_3 майнової шкоди складає 19 972,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві грн.) виходячи з наступного розрахунку: 17 472,00 грн. + 2 500,00 грн.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що каналізаційні мережі в місті Одесі, ливневі колектори міста Одеси та внутрішньоквартальні ливневі мережі міста Одеси, що належать на праві комунальної власності Одеській міській раді, перебувають у користуванні ТОВ «Інфокс» яке й має відшкодувати ОСОБА_1 вартість заподіяної шкоди в результаті затоплення автомобіля «Toyota Рrius V» червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 19 972,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві грн.).

Разом з тим, стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

У відповідності до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснено у п. п. 3-5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.п. 7, 8 зазначеної постанови, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

У постанові від 13.01.2021 у справі № 495/2876/18 Верховним Судом наведено критерії визначення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди згідно яких такий розмір суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вже зазначалося, суд, вважає встановленим факт пошкодження майна позивачки в результаті протиправної бездіяльності відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс».

Беручи до уваги обставини пошкодження майна, коли позивач, залишивши автомобіль у встановленому для паркування місці, виявила його вже ушкодженим та непридатним для подальшої експлуатації за умови відсутності з її сторони будь-якої недбалості або недогляду, суд визнає, що моральна шкода, завдана позивачці, полягає, у моральних переживаннях у зв`язку з протиправним ушкодженням майна, у порушенні її права власності, а також у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні описаних інших негативних наслідків.

Отже, суд визнав доведеним факт пошкодження майна позивач внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що повною мірою доводиться наданими документам та відеоматеріалами. Маючи право повною мірою розраховувати на безпечне довкілля, позивач була змушена докладати додаткових зусиль для відновлення стану свого майна, що існував до виникнення подій 20 липня 2023 року у м. Одесі.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, у сумі 5 000 гривень такою, що відповідатиме тим моральним стражданням, що спричинені особі діями (бездіяльністю) відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 7 статті 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Суд звертає увагу, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) визначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) та ін.).

За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а відтак підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1164, 1165, 1166, 1173, 1190, ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» та Комунального підприємства «Міські дороги» про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» (04073, м. Київ, вул. Рилєєва, буд. 10А, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 19 972,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» (04073, м. Київ, вул. Рилєєва, буд. 10А, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на відшкодування завданої моральної шкоди суму в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» (04073, м. Київ, вул. Рилєєва, буд. 10А, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя