УХВАЛА

15 липня 2025 року

м. Київ

справа № 361/5439/24

провадження № 61-8360ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області 04 червня 2024 року, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області 27 січня

2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, відповідно до якої просив суд накласти арешт на усе майно ОСОБА_1 в межах суми стягнення - еквівалентної 75 000 доларам США.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня

2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 18 грудня 2024 року, заяву ОСОБА_2 задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 в межах ціни позову, еквівалентної 75 000 доларам США.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2024 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 02 червня 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2024 року відмовлено.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, справа

№ 361/6079/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, розглянута в суді першої інстанції з ухваленням 26 червня 2025 року рішення про задоволення позову.

01 липня 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області 04 червня 2024 року, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області 27 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року у справі № 361/5439/24, які просить скасувати, ухваливши нове судове рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2024 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 в межах ціни позову еквівалентної 75 000 доларам США, водночас у заяві про забезпечення позову основне зобов`язання визначено у гривні. Водночас у поданому 17 червня 2024 року позові основне зобов`язання вже визначено у доларах США і таким чином, на думку заявника, створена ситуація подвійного боргу за договором позики від 18 липня 2016 року, один з яких у гривні, а інший - у доларах США. Також звертає увагу, що суд розглянув його клопотання про скасування заходів забезпечення позову з порушенням строків, визначених ЦПК України. Наголошує, що позивач пропустив строк для подання позовної заяви, визначений частиною четвертою статті 152 ЦПК України.

Щодо оскарження ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області 27 січня 2025 року про відмову скасувати заходи забезпечення позову та постанови Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року, якою ця ухвала залишена без змін

Право на касаційне оскарження ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, визначене пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, за змістом якого учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином ухвала суду першої інстанції щодо відмови в скасуванні заходів забезпечення позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України) та, постанова апеляційного суду, якою така ухвала залишена без змін, не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо оскарження ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2024 року про забезпечення позову

Ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 травня

2020 року у справі № 755/15345/17-ц, від 21 квітня 2022 року у справі

№ 592/7729/18, від 30 серпня 2023 року у справі № 753/23090/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у розглядуваній справі виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики від 18 липня

2016 року в сумі еквівалентній 75 000 доларів США.

Суд першої інстанції в ухвалі від 04 червня 2024 року, з висновком якого погодився апеляційний суд у постанові від 18 грудня 2024 року, встановивши, що між сторонами виник та існує спір щодо стягнення заборгованості за договором позики, а запропонований позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, наявний зв`язок між обраним заходом забезпечення позову і предметом позову, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову до подання позовної заяви.

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2023 року в справі № 905/448/22 звертав увагу, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Застосовані судом заходи забезпечення позову не перешкоджають користуванню майном відповідача, носять тимчасовий характер та спрямовані, зокрема, на унеможливлення відчуження майна, до вирішення спору судом.

ОСОБА_1 не позбавлений права, за наявності передбачених законом підстав (глава 10 розділу І ЦПК України), ініціювати перед судом питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим та відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга в частині оскарження ухвали про забезпечення позову є необґрунтованою, а правильне застосування судом першої інстанції норм права при вирішенні питання про забезпечення позову до подання позовної заяви є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області 04 червня 2024 року, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області 27 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року у справі № 361/5439/24.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников