Справа № 133/1719/24
Провадження № 22-ц/801/1545/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 рокуСправа № 133/1719/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Рябчинського Олега Юрійовича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Пєтухової Н.О., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 січня 2006 він зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу відповідачка прийняла прізвище ОСОБА_4 . За час шлюбу діти у них відсутні. Через різні погляди на сімейне життя, та вже тривалий час відсутності спільного проживання, їхні шлюбні відносини припинили своє існування.

Вважає, що зберегти сім`ю неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, в якому він просив розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 січня 2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №03.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Шлюб, зареєстрований 14 січня 2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 03 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - розірвати.

Зазначено, що шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. понесених судових витрат.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року мотивоване тим, що беручи до уваги принцип добровільності шлюбу, наполягання позивача розірвати шлюб, мотивів та причин подання позову, відсутність зацікавленості з боку відповідача щодо збереження шлюбу та відсутність з її боку будь-яких пояснень подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, у зв`язку з чим шлюб між сторонами слід розірвати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Рябчинський Олег Юрійович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання заявника суд попередньої інстанції не пересвідчився в наявності інформації про зареєстроване місце проживання відповідача та направляв їй процесуальні матеріали на адресу, за якою вона не зареєстрована. Поряд з цим покликається на те, що судом не перевірено чи мають на утриманні неповнолітніх дітей. Водночас вважає, що позивачем навмисно зазначено в позові про відсутність дітей для безперешкодного задоволення його позовних вимог. На думку відповідача спільне життя та збереження відносин між сторонами можливе.

19 червня 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в ній вказавши, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення викладені в відзиві на неї, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано шлюб 14 січня 2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 червня 2024 року (а.с. 5).

Після реєстрації шлюбу відповідач змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 ».

За час шлюбу сторони мають трьох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 66-68).

Відповідно до відповіді № 640487 від 13 червня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру та витягу з реєстру територіальної громади від 02 червня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12-13, 59).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст. 24, 56 СК України.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема, доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що суд попередньої інстанції не пересвідчився в наявності інформації про зареєстроване місце проживання відповідача та направляв їй процесуальні матеріали на адресу, за якою вона не зареєстрована, зокрема, АДРЕСА_2 є помилковими та не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд попередньої інстанції отримавши позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, виконуючи свій процесуальний обов`язок ч. 6 ст. 187 ЦПК України перевірив в єдиному державному демографічному реєстрі зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки, що підтверджується вказаною відповіддю (а.с. 12).

Відповідно до відповіді № 640487 від 13 червня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Так саме за вказаною адресою здійснювалось направлення судової кореспонденції, зокрема, направлення ухвали про відкриття провадження та примірника позовної заяви, що підтверджується супровідним листом, неотриманим конвертом з відповідним змістом (а.с. 25-27).

Поряд з цим суд апеляційної інстанції зауважує на те, що відповідач ОСОБА_2 звертаючись до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області із заявами про видачу копію рішення та ознайомлення з матеріалами справи від 21 травня 2025 року самостійно останніх зазначила відомості про своє зареєстроване місце проживання « АДРЕСА_2 » (а.с. 42-43).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом не перевірено твердження позивача про відсутність у сторін дітей, хоч і є слушними однак, враховуючи вік останніх (12, 16 та 18 років) не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу, за умови незгоди одного з подружжя продовжувати шлюбні відносини.

Доводи апеляційної скарги щодо позиції відповідача про намір зберегти сім`ю не заслуговують на увагу, оскільки бажання зберегти шлюб має виявлятися від кожного з подружжя, а тому в разі, коли один із подружжя заперечує проти подальшого збереження шлюбу, примушування іншого до збереження шлюбу у судовому порядку, шляхом відмови у позові, буде порушувати законні права та інтереси іншого з подружжя.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Рябчинського Олега Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: Т.Б. Сало

Т.М. Шемета