Справа №613/1377/21 Провадження № 2/613/10/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Шалімова Д.В.,

за участю секретаря Герасимюк Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу №613/1377/21 пров. №2/613/10/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Цимбал Ірина Валеріївна про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В., про визнання заповіту недійсним в якому просить: визнати недійсним заповіт від 01 липня 2020 року, складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В., номер в реєстрі нотаріальних дій: №331,№332, стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що він та відповідач ОСОБА_1 є рідними синами ОСОБА_1 , яка постійно проживала у с.Колядинець Липоводолинського району Сумської області. У 2015 році стан здоров`я мами значно погіршився, загострились наявні у неї хвороби, вона потребувала постійного стороннього догляду, так як самостійно пересуватись фактично не могла. Позивач постійно піклувався про неї, часто приїздив, хоча проживав у м. Києві, забезпечував необхідними речами, продуктами харчування та медикаментами, допомагав по господарству, оскільки мав таку фінансову можливість, так як мав гарний дохід. Також, він придбав для матері різні побутові прилади, провів до будинку газове опалення, побудував господарські будівлі. За його кошти, матір лікувалась та відпочивала в санаторії.

Його брат - відповідач ОСОБА_1 проживав у своєї знайомої ОСОБА_5 в м. Харкові та мав боргові проблеми.

З матір`ю позивач постійно спілкував по телефону, але після того, як вона два дні не відповідала на телефонні дзвінки він вирішив її відвідати, оскільки хвилювався за неї, їй на той час було майже 90 років. 25 травня 2018 року він приїхав до її будинку та виявив, що будинок зачинений на замок, а мобільний телефон матері вже був вимкнений.

Він зв`язався зі своїм братом, який повідомив, що він забрав матір до м. Харкова. 31 травня 2018 року він приїхав до м. Харкова, щоб побачитись з матір`ю, яка перебувала в квартирі ОСОБА_5 , та остання підтвердила, що ОСОБА_1 у неї в квартирі, але відмовилася його впустити та показати матір.

У зв`язку з цим він неодноразово звертався до поліції, але матір йому не показали. 07 липня 2018 року Шевченківським ВП ГУНП України в Харківській області було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Також було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч.1 КК України.За два роки, марних намагань, позивач не зміг побачитись чи поговорити з матір`ю, не змогли це зробити і їх родичі, оскільки відповідач нікого до неї не допускав, через що за його заявою було порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.115 КК України та за ч.2 ст.146 КК України.

Задовго до цих подій від матері позивачу стало відомо, що ОСОБА_1 намагався різними способами заволодіти її майном, шляхом фізичного, морального та психологічного змушування передати майно йому чи його доньці ОСОБА_6 , але матір не мала такого бажання.

У 2012 році, на думку ОСОБА_1 , належне їй майно шахрайським способом перейшло у власність онуки - ОСОБА_6 , через, що в суді розглядалась цивільна справа, тобто між нею, сином та онукою склалися неприязні відносини.

Позивач з 2005 року працює у ТОВ «Інвестиційна будівельна компанія». У 2013 році він разом з дружиною придбали квартиру в м. Києві, в одному з будинків, які будувала його компанія. Квартиру було придбано за кошти, які він відкладав багато років, а оскільки на той час працював лише він, дружина доходу не мала, з метою уникнення ризиків, під час оформлення Договору купівлі-продажу квартири з ТОВ «Інвестиційно-Будівельна Компанія», покупцем було вказано ОСОБА_1 . Після оформлення документів, розуміючи, що квартира фактично належить позивачу, ОСОБА_1 11 листопада 2013 року склала заповіт на нього .

Окрім цього у 2008році позивач записав на матір придбане ним нове авто бізнес-класу Toyota Corolla реєстраційний знак НОМЕР_1 , на яке 18 жовтня 2008 року було складено заповіт на ім.»я позивача.

В той час, його брат, ніде не працював, мав значні фінансові проблеми, величезні борги перед фінансовими установами. Він приїздив до матері, забирав її пенсію, обзивав її штовхав.

В подальшому позивачу стало відомо, що 22 травня 2018 року,одразу як матір опинилася у Харкові її змусили анулювати довіреність, яка була видана позивачу на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла при невідомих позивачу обставинах, нікому з родичів ОСОБА_1 про це не повідомив.01 жовтня 2020 року, тіло матері було піддано кремації. Про смерть матері позивачу стало відомо 07 жовтня 2020 року в ході розгляду цивільної справи в Гребінківському районному суді Полтавської області. В той же день позивач звернувся із заявою до прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 із заявою про вчинення невідкладних дій пов`язаних із смертю особи, яка стала об`єктом злочинних дій, в якій просив заборонити видавати дозвіл на кремацію, але на той час це вже було зроблено.

У жовтні 2020 року він дізнався про те, що від імені ОСОБА_1 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В., з виїздом на дом - квартиру АДРЕСА_1 було оформлено заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_1 , про що внесено записи за №№331,332. Зазначеним заповітом ОСОБА_1 заповідала відповідачу все нерухоме та рухоме майно, яке належатиме на день її смерті, включаючи земельні ділянки, земельні паї, грошові кошти, цінні папери та ін.

Вказаний текст заповіту містить наступні записи: «зв`язку із похилим віком та слабкістю заповідача заповіт складено та посвідчено на дому»;«У зв`язку із тим, що ОСОБА_4 похилого віку і слабка, не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за її дорученням та у її присутності текст заповіту зачитаний свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і підписаний ОСОБА_9 »;В зв`язку із похилим віком і слабкістю ОСОБА_4 не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту. За її дорученням та на її прохання у її та моїй, нотаріуса, присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос, запрошеними нею свідками».

Позивач вважає, що даний заповіт на підстав ст. 1257 ЦК України, є нікчемним, з тих підстав, що він не був зачитаний нотаріусом, а з невідомих причин це зробили «запрошені ОСОБА_4 свідки» ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , а також ОСОБА_9 , які є знайомими ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 мала катаракту обох очей і практично не бачила, а отже не могла навіть самостійно прочитати текст заповіту.

Також вважає, що даний заповіт є також недійсним із підстав визначених ст. 225 ЦК України, а саме: за твердженням приватного нотаріуса Харківського МНО Цимбал І.В. під час посвідчення заповіту 01 липня 2020 року заповідач ОСОБА_1 , із-за похилого віку та слабкості не могла особисто підписати 01 липня 2020 року складений нотаріусом заповіт на відповідача. Разом з тим, даний нотаріус 06 березня 2020 року посвідчувала від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_12 нотаріальну довіреність на представництво інтересів у суді, в якій довіритель розписалася особисто у присутності нотаріуса. Також в подальшому, а саме 05 липня 2020 року та 20 липня 2020 року від імені ОСОБА_1 надходили клопотання та відзиви на позовну заяву в межах розгляду цивільної справи №753/2653/20 у Дарницькому районному суді м.Києва, які також буди підписані ОСОБА_1 .

У 2015 році стан здоров`я ОСОБА_1 значно погіршився, загострились наявні у неї хвороби, вона потребувала постійного стороннього догляду, так як самостійно пересуватись фактично не могла. У 2018 році її стан ще значно погіршився і у амбулаторній картці хворого лікар-терапевт Липоводолинської ЦРЛ Сумської області зробила наступний запис: «Скарги на шум, важкість в голові, нудоту, головокружіння, зниження пам`яті, запаморочення, хитку ходу, головні болі. Хвора дезорієнтована, загальмована, забуває події, не вимикає газ, світло. Діагноз: церебральний атеросклероз 2 стадії. Дисциркуляторна енцефалопатія2 стадії змішаного генезу з вестибуло-тактичним, психоорганічним синдромом, синдромом судинного паркінсонізму. Катаракта обох очей. За станом здоров`я потребує стороннього догляду», тобто на час складення заповіту, за три місяці до своєї смерті ОСОБА_1 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Приватний нотаріус, під час посвідчення заповіту, не перевіряла належним чином обставин та умов вчинення нею нотаріальних дій та покладалася на відповідача ОСОБА_1 , не зазначено чому саме слабкість позбавляє фізичну особу поставити свій підпис, який не несе великого фізичного навантаження.

Крім того, ОСОБА_1 , яка не могла самостійно пересуватись, практично не бачила, страждала на глухоту, не зверталася до приватного нотаріуса Цимбал І.В., оскільки не могла фізично це зробити внаслідок фізичних вад і наявних хвороб. Відповідно за її наміри скласти заповіт вчиняв дії відповідач, як заінтересована у цьому особа.

Заповідач ОСОБА_1 особисто не писала заповіту та нескладала його за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Приватний нотаріус Цимбал І.В. зазначила, що вона склала та записала текст заповіту зі слів ОСОБА_1 . Слів «на прохання ОСОБА_1 », у тексті заповіту від 01 липня 2020 року, немає.

Також позивач стверджує, що нотаріусу було відомо про наявність заповіту від 11 листопада 2013 року, але остання не повідомила приватного нотаріуса чи державний нотаріальний архів про вчинення нею нотаріальної дії, якою скасовується попередній заповіт.

Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем за заповітом, який ОСОБА_1 склала 11 листопада 2013 року, розуміючи та усвідомлюючи значення своїх дій та можливістю керування ними, він має право на оскарження заповіту складеного від її імені з грубими порушеннями закону.

Предметом його позову є визнання заповіту від 01 липня 2020 року складеного ОСОБА_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 - недійсним.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією мирного врегулювання питання, тобто справедливого розподілу спадкового майна, але відповідач не погоджується на це, що змушує позивача звернутись до суду.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 02 вересня 2021 року, заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову - повернуто заявнику.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 17 листопада 2021 року, дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання, витребувані докази.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2021 року, заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову задоволено.Заборонено приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Молодчому І.О. видавати свідоцтво про спадщину у рамках спадкової справи № 44/2020, заведеної після смерті ОСОБА_1 , за заповітом від 01 липня 2020 року складеному ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_1 посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В. в реєстрі під № 331, 332, до розгляду по суті даної цивільної справи. Накладено арешт на майно: земельну ділянку площею 3 га, кадастровий номер :02:03:0108, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Колядинецької сільської ради, Липоводолинського району Сумської області; земельну ділянку площею 0.31 га, кадастровий номер :02:03:0135, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Колядинецької сільської ради, Липоводолинського району Сумської області; земельну ділянку площею 0.1837 га, кадастровий номер :02:03:0198, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Колядинецької сільської ради, Липоводолинського району Сумської області;

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2021 року, визначено проводити судові засідання у даній справі у режимі відеоконференції між Богодухівським районним судом Харківської області та Дарницьким районним судом м. Києва.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 31 січня 2022 року, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2022 року, визначено проводити судові засідання у даній справі у режимі відеоконференції між Богодухівським районним судом Харківської області, Дарницьким районним судом м. Києва та Дзержинським районним судом м. Харкова.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 13 квітня 2023 року визнано обов`язковою явку в підготовче судове засідання позивача та відповідача у даній справі.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 12 липня 2023 року , клопотання ОСОБА_1 , про призначення по справі комплексної судово-медичної та посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено частково. Призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання. 1. Чи страждала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на психічні хвороби, які позбавляли її розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент оформлення заповіту на ім`я ОСОБА_1 , 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Харківського МНО Цимбал І.В., зареєстрованим в реєстрі під № 331, № 332, якщо так, то якими? 2. Чи усвідомлювала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значення своїх дій і чи могла керувати ними в момент оформлення заповіту на ім`я ОСОБА_1 , 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Харківського МНО Цимбал І.В., зареєстрованого в реєстрі під № 331, № 332?Проведення експертизи доручено судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2023 року поновлено провадження у даній справі.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2023 року, виправлено допущену описку в ухвалі Богодухівського районного суду Харківської області від 12 липня 2023 року по цивільній справі № 613/1377/21. В мотивувальній та резолютивній частинах ухвали Богодухівського районного суду Харківської області від 12 липня 2023 року правильно зазначено назву експертної установи, якій доручено проведення посмертної судово-психіатричної експертизи - «Державна установа «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 18 червня 2024 року поновлено провадження у даній справі.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 14 січня 2025 року, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 12 лютого 2025 року припинено проведення судових засідань у даній справі, в режимі відеоконференції.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11 березня 2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 09 квітня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , про розгляд справи в режимі відеоконференції відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву згідно змісту якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що його мати померла невдовзі після складення заповіту на ім.»я ОСОБА_1 , який хоче заволодіти його майном, а саме квартирою в м. Києві. Останній після смерті матері піддав її тіло кремації, щоб позбавити можливості провести огляд її тіла та встановити дійсну причину смерті. Крім того, вказав, що дата народження його брата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не ІНФОРМАЦІЯ_3 , як вказано у його паспорті наданому до суду. Таким чином, відповідач намагається ввести всіх в оману з метою приховати сліди незаконних дій та намагання втекти від відповідальності за вчинення дій вчинених до дати отримання паспорта із сумнівною датою народження.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, від представника до суду надійшла заява про розгляд справ у їх з відповідачем відсутність, проти позову заперечує.

Крім того, відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву згідно змісту якого, проти позову ОСОБА_1 заперечує в повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні з наступних підстав. Він у межах 6- місячного строку звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Молодчого І.О. для прийняття спадщини після смерті матері, оскільки на нього був складений заповіт.

ОСОБА_1 була його рідною матір`ю, а позивач по справі є його братом. В силу сформованих обставин, ще при житті між мамою та його братом склалися неприязні взаємовідносини через його несумлінне відношення до своїх батьків. Про матір піклувався та допомагав старший син, відповідач по справі, батьки мали велике господарство, тому часто він приїздив та допомагав батькам разом з друзями. При цьому брат постійно потрапляв у різні неприємні ситуації та для допомоги йому витрачались значні кошти батьків та старшого брата.

Як було встановлено правоохоронними органами Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області у вересні 2008 року було придбано легковий автомобіль марки TOYOTA Corollaта зареєстровано на ОСОБА_4 . При купівлі автомобіля ОСОБА_1 заключив договір купівлі - продажу автомобіля на себе, але батьки дізнавшись про це категорично були проти та наполягали, щоб договір купівлі - продажу автомобіля був переоформлений на матір. Після смерті батька ОСОБА_13 відповідач здійснював догляд за матір`ю. Мати залишилась проживати в селі Колядинець. Неодноразово вона просила позивача допомогти їй переїхати проживати у його квартиру у м. Суми, але останній відмовив. З початку лютого 2013 року відповідач домовився із ОСОБА_14 допомагати матері по господарству, готувати їжу, прати білизну, вона це виконувала півтора роки, за що відповідач сплачував кошти. Після того, як мати залишилась проживати одна у селі, ОСОБА_15 в силу хвороби не змогла більше бути в селі Колядинець, вона попросила позивача, щоб їй допомогли переїхати проживати у м. Київ у свою квартиру. У 2017 році позивач перевіз матір до міста Києва, але після підписання 09 жовтня 2017 року довіреності ОСОБА_4 її син ОСОБА_1 сказав, що він передумав. Для проживання в м. Києві у своїй власній квартирі ОСОБА_4 , відсутні належні умови. У 2018 році ОСОБА_1 вимушена була поїхати в м. Харків для постійного проживання у давнішньої знайомої ОСОБА_5 , мати якої допомагала ОСОБА_1 . ОСОБА_1 нездатна була впоратись із господарством.

Після того, як позивач дізнався про відміну довіреності на автомобіль ОСОБА_1 , яка це зробила через страх, що автомобіль можуть привласнити чужі особи, він зателефонував до відповідача і той повідомив, що мати перебуває у м. Харкові, вказав адресу, тому йому було достеменно відомо де матір. Приїхавши до м. Харкова напочатку червня 2018 року ОСОБА_16 підкараулив у під`їзді ОСОБА_5 , насильно почав відбирати у неї ключі від її власної квартири та почав погрожувати вбивством, звинувачуючи ОСОБА_5 у викраденні його матері та примусу відміни довіреності на автомобіль. Із цього приводу ОСОБА_5 вимушена була викликати поліцію. Працівники поліції неодноразово приходили до ОСОБА_1 та говорили, що син хоче забрати її до м. Києва, але остання відмовлялась, оскільки їй подобалось проживати в. м. Харкові.

Щодо купівлі ОСОБА_4 квартири у місті Києві, зазначив, що вона була придбана за сімейні кошти для проживання останньої із кимось із синів.

У червні 2020 року ОСОБА_1 вирішила скласти заповіт на ім`я ОСОБА_2 мотивуючи тим, що останній постійно турбувався про неї та постійно надавав допомогу.Так наприкінці червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 був запрошений приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В., яка особисто спілкувалась у окремій кімнаті без присутності сторонніх осіб із ОСОБА_4 , встановила її особу за паспортом та з`ясувала її дійсну волю.

Перевіривши чи зможе остання зробити власноручний текст заповідача у заповіті, що з його слів нотаріусом записано правильно та прочитано вголос приватний нотаріус повідомила відповідача, що вона виконувати виготовлення заповіту відмовляється в зв`язку із слабкістю ОСОБА_1 .. Нотаріус сказала, що ОСОБА_1 підпис могла написати, але текст для неї було тяжко, тому було прийнято рішення викликати свідків для підтвердження волевиявлення ОСОБА_4 . 01 липня 2020 року свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В. прибули за адресою: АДРЕСА_2 .Волевиявлення на складання заповіту на користь ОСОБА_2 було дійсним, вільним, ОСОБА_4 перебувала при здоровому глузді та добрій пам`яті, чітко усвідомлювала суть своїх дій, але фізично мала непереборні труднощі із підписанням заповіту. При цьому і в першому і в другому випадку заповідач була спокійною, врівноваженою, говорила чітко, висловлювала свою думку, потьмарень не було. Отже, заповіт складено у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, підписаний за її дорученням на її прохання ОСОБА_9 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу. Тобто, загальні вимоги до форми та порядку посвідчення заповіту є дотриманими. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла про що відповідач повідомив свого брата, на що останній повідомив, що він приїде, але не приїхав. На підставі вище викладеного просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Від позивача ОСОБА_17 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно змісту якої у ОСОБА_1 були вади зору - вікова дальнозоркість високої ступеню та катаракта обох очей, вона завжди користувалася окулярами, але навіть в них ледве могла щось прочитати.Також відповідач стверджує, що «наприкінці червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 був запрошений приватний нотаріус» та «приватний нотаріус повідомила мене, що вона виконувати виготовлення заповіту відмовляється в зв`язку із слабкістю ОСОБА_4 ». Тобто, це вказує на те, що нотаріус ОСОБА_18 обговорювала складання цього заповіту із єдиним спадкоємцем. Також, відповідач стверджує, що «Волевиявлення на складання заповіту на користь ОСОБА_2 було дійсним, вільним, вона перебувала при здоровому глузді та добрій пам`яті, чітко усвідомлювала суть своїх дій, але фізично мала непереборні труднощі із підписанням заповіту» та «При цьому і в першому і в другому випадку заповідач була спокійною, врівноваженою, говорила чітко, висловлювала свою думку, потьмарень не було.» Щодо осіб, які являлися свідками під час підписання заповіту, імовірно, свідки були зацікавленими особами і мають безпосередній зв`язок з відповідачем. Відповідач ОСОБА_19 стверджує, що прописаний за адресою Харківська область, Богодухівський район, с. Полкова Микитівка. В той самий час, у паспорті головного свідка ОСОБА_9 також стоїть штамп, проставлений Полково Микитівською сільською радою. Як місце проживання у паспорті ОСОБА_9 міститься штамп із адресою с.Хотімля, Харківська область, що вказує на зв`язок із другим свідком ОСОБА_7 , яка згідно паспортних даних, народилася в с. Хотімля. Стосовно третього свідка ОСОБА_10 , він являється давнім другом відповідача. Вважає, що ОСОБА_20 за винагороду підписала заповіт замість ОСОБА_1 . Стверджує, що ОСОБА_1 викрав матір, найняв зацікавлених осіб для складання заповіту від її імені, приховав її смерть та в подальшому спалив її тіло. Зазначив, що він за власні кошти на пільгових умовах, оскільки є заступником генерального директора ТОВ «Інвестиційно-Будівельна компанія», придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , для проживання своєї родини, мати жодного відношення до придбання квартири в місті Києві не мала, не сплачувала кошти. Жодного бажання жити у великому місті не мала, а лиш формально була залучена в Договір Купівлі-продажу квартири. Батьки жили скромно, з доходу мали лише пенсію та кошти, які надавав позивач. У них ніколи не було великого господарства, не займалися продажем власної продукції на базарі, оскільки у матері було слабке здоров`я. Зазначив, що пояснення відповідача не відповідають дійсності, є наклепом та такими, що заводять суд в оману, фактично - це спроба незаконним шляхом заволодіти майном позивача, а саме квартирою в місті Києві, яку він особисто за свої кошті придбав для власних потреб.

Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В. в судове засідання не з`явилась з невідомої суду прични, про день та час розгляду справі повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, згідно раніше наданої до суду заяви просила справу розглядати у її відсутність.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності в судовому засіданні сторін та представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи в їх сукупності приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина третя ст.3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми ) 08 жовтня 2020 року ( повторно) , серії НОМЕР_2 , актовий запис 14639 ( а.с. 71 том 1).

Відповідно до копії свідоцтва про народження виданого Московською сільською радою Липоводолинського району Сумської області 03 травня 1978 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його матір`ю є ОСОБА_4 , актовий запис №9 ( а.с. 18 том 1).

Згідно з копією довіреності від 25 вересня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Липоводолинського районного нотаріального округу Сумської області Бондаренко О.В., зареєстровано в реєстрі №1577, ОСОБА_4 уповноважила свого сина ОСОБА_1 представляти її інтереси в органах нотаріату, магазинах торгівлі автомобілями, на аукціонах або в будь яких інших установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності з усіх без винятку питань пов`язаних з купівлею на її ім.»я та на умовах, йому відомих, у фізичної чи юридичної особи будь якого автомобіля, його переобладнанням ( а.с. 61 том 1).

Відповідно до копії заповіту від 18 жовтня 2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Роменського нотаріального округу Сумської області Білашенко Л.В., реєстраційний номер 756, ОСОБА_4 на випадок її смерті: належний їй на праві власності автомобіль Toyota Corolla заповідала ОСОБА_1 , усе інше майно, що буде належати їй на день її смерті , де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалося, а також все те на що вона за законом матиме право , заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожному (а.с. 63 том 1 ).

Згідно з копією довіреності від 18 жовтня 2008 року виданої приватним нотаріусом Роменського нотаріального округу Сумської області Ганзя О.Б., реєстраційний номер 3744, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси у будь яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості з питань, які будуть стосуватися експлуатації нею та розпорядження від її імені та в її інтересах належним їй на праві свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Роменським ВРЕР УДАІ УМВС України у Сумській області, автомобілем марка Toyota модель Corolla1.6., 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на її ім.»я ( а.с. 65-66 том 1).

Згідно з копією довіреності від 08 липня 2013 року, виданої приватним нотаріусом Липоводолинського районного нотаріального округу Сумської області Бондаренко О.В., зареєстровано в реєстрі №608, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уповноважила ОСОБА_1 придбати на її ім.»я житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на умовах і за ціну , що йому відомі і будуть визначатися представником самостійно, виходячи з розумної доцільності, а також представляти її інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами, організаціями та органами незалежно від форми власності та підпорядкування з питань, пов`язаних з укладенням і належним оформленням договору купівлі продажу нерухомості ( а.с. 53 том 1 ).

Відповідно до копії Договору купівлі продажу квартири з відстрочкою платежу від 26 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гунько І.І.,зареєстрованого в реєстрі за №1994, ТОВ « Інвестиційно - будівельна компанія» « ПРОДАВЕЦЬ» та ОСОБА_4 «ПОКУПЕЦЬ» від імені якої діє ОСОБА_1 , уклали договір за яким Продавець передає у власність , а Покупець приймає і оплачує квартиру АДРЕСА_5 . Продаж квартири вчинюється за суму 520 000 гривень, яку Покупець перераховує на рахунок Продавця наступним чином: 149 900 гривень у день підписання даного Договору, а решту суми від загальної вартості квартири а саме 370 100 гривень до 31 березня 2014 року ( а.с. 55 -58 том 1).

Згідно із копією заповіту від 11 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Липоводолинського районного нотаріального округу Сумської області Бондаренко О.В., зареєстровано в реєстрі №1235, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на випадок своєї смерті призначила спадкоємцем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 59 том 1).

01 липня 2020 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В., було посвідчено заповіт та зареєстровано у реєстрі № 331, 332, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на випадок її смерті все своє майно рухоме і нерухоме, земельні ділянки, земельні паї, грошові кошти, цінні папери, всі права ( корпоративні, майнові і немайнові), - де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, на що вона матиме за законом права, заповідала своєму синові ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ). В зв`язку з похилим віком і слабкістю ОСОБА_1 не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту. За її дорученням, на її прохання та в присутності нотаріуса, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та підписаний ОСОБА_9 . Заповіт складений та записаний нотаріусом , зі слів ОСОБА_4 за адресою її проживання: АДРЕСА_2 . Особи заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_9 , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса , встановлено , її дієздатність перевірено, при цьому засвідчено справжність підпису ОСОБА_9 , яка розписалась за заповідача. У зв`язку з похилим віком і слабкістю, заповіт складено та посвідчено на дому у ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 72 -73, 164 том 1).

Згідно зі змістом копії відповіді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчого І.О. за №124/02-14 від 03 листопада 2020 року , ОСОБА_1 повідомлено, що ОСОБА_2 , спадкоємець за заповітом подано до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, зареєстровану в книзі обліку і реєстрації спадкових справ нотаріуса 19 жовтня 2020 року за №115. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру за №61996412 від 08 жовтня 2020 року , заповіт ОСОБА_4 від 01 липня 2020 року не змінений та не скасований ( а.с. 84 том 1).

Відповідно до змісту копії довідки приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчого І.О. за №41/02-14 від 27 квітня 2021 року, 08 жовтня 2020 року відкрито спадкову справу за №44/2020 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . У спадкодавця залишилося спадкове майно, до складу якого в тому числі входять: земельна ділянка площею 3,0000 га кадастровий номер :02:003:0108, що розташована на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області, земельна ділянка площею 0,3103 кадастровий номер :02:003:0135, що розташована на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області, земельна ділянка площею 0,1837 га кадастровий номер :02:003:0198, що розташована на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області. ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 за заповітом від 01 липня 2020 року. Спадщину прийняв у строки визначені ст. 1270 ЦК України. Строк для прийняття або відмови від спадщини закінчився 30 березня 2021 року. Заповіт згідно даних Спадкового реєстру не змінений та не скасований ( а.с. 193 том 1).

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України).

За змістом ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України).

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (ч. 2 ст. 209 ЦК України).

За змістом постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 738/218/23 (провадження № 61-1601св24) зазначено, що заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України). Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 693/1314/19 (провадження № 61-4348св23), 27 лютого 2023 року у справі № 334/5171/13-ц (провадження № 61-8309св22), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/4875/17 (провадження № 61-5403св22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20) сформовано правову позицію про те, що право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Принципи свободи заповіту та поваги до останньої волі заповідача є основоположними принципами спадкового права, які забезпечуються та охороняються державою.

Втручання у заповідальне розпорядження спадкодавця без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 369/7921/21 (провадження № 61-5293сво23) зазначив, що для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

В своїй позовній заві позивач зазначає про нікчемність та про недійсність правочину, але предметом позову вказує визнання заповіту від 01 липня 2020 року складеного ОСОБА_1 на ім.»я відповідача ОСОБА_21 його недійсність з підстав визначених ст. 225 ЦК України. .

Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке саме положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

В пункті 8 зазначеної постанови Пленуму роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно із частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19) та від 22 грудня 2021 року у справі № 350/792/20.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що волевиявлення його матері на складення заповіту на ім.»я ОСОБА_2 не було вільним, останній силоміць змусив її це зробити, забравши в м. Харків, не даючи можливості бачитись із меншим сином, скориставшись її безпорадним станом в силу стану здоров`я та похилого віку. Вказує, що мати була хворою, мала цілий ряд захворювань, майже не бачила.

Відповідно до копії довідки Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області №39 від 30 листопада 1985 року, ОСОБА_4 , яка проживає в с. Колядинець Липоводолинського району Сумської області, 1930 року народження, в шлюбі з ОСОБА_13 не перебуває, є пенсіонеркою. Має двох синів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та потребує опікуна за станом здоров`я ( а.с. 19 том 1).

Згідно з копіюю висновку лікарсько консультативної комісії Липоводолинської ЦРЛ протокол №100/4 від 27 травня 2015 року , ОСОБА_1 , 1930 року народження має діагноз: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз СН ІІ АФК ІІІ, вторинна артеріальна гіпертензія 2 ст ІІ ст. ризик дуже високий. За станом здоров`я потребує постійного стороннього нагляду та нездатна до самообслуговування ( а.с. 20 том 1).

Відповідно до копії довідки КНП « Липоводолинська ЦРЛ» №0112/382 від 05 березня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилась на стаціонарному лікуванні і хірургічному відділенні Липоводолинської ЦРЛ з 15 по 24 липня 2017 року з діагнозом: забійно рвана рана нижньої треті лівої гомілки. Церебральний атеросклероз ІІ ст.. Дисциркулярна енцефалопатія ІІ ст. змішаного ґенезу. Більше звернень за медичною допомогою в даний заклад не зареєстровано ( а.с. 67 том 1).

Згідно з копією висновку №1883 від 07 травня 2019 року виданого КНП « Міська поліклініка №8» Харківської міської ради, ОСОБА_1 1930 року народження має діагноз: ІХС, стабільна стенокардія ІІ ст. Атеросклероти кардіосклероз, СН ІІ А ст., гіпертонічна ДЕП ІІ ст. За станом здоров`я хвора потребує постійного стороннього догляду і не здатна до самообслуговування ( а.с. 208 том 1).

Суд, оцінивши вищенаведені довідки зазначає, що до копій, ОСОБА_4 мала захворювання, але вони не відносяться до тих захворювань з якими людина не усвідомлює свої дії та не може керувати ними. Окрім того, огляд ОСОБА_1 проходила за декілька років до складення нею заповіту на ім.»я ОСОБА_2 . Також у довідках вказано, що за станом здоров`я хвора потребує постійного стороннього догляду і не здатна до самообслуговування, при цьому суду не надано жодного документу, який би підтвердив, що ОСОБА_4 не розуміла значення своїх дій, не могла керувати ними, мала вади психічного здоров`я.

Оцінюючи виписку з амбулаторної картки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій вказано діагноз: церебральний атеросклероз ІІ ст.., Дисциркулярна енцефалопатія ІІ ст. змішаного ґенезу.з вестибуло тактичним, психоорганічним синдромом, синдромом судинного паркінсонізму, катаракта обох очей, за станом потребує стороннього догляду , суд зазначає, що в ній не вказано в якому лікувальному закладі оглянуто пацієнта, дати огляду. Крім того, на виконання ухвали Богодухівського районного суду Харківської області від 17 листопада 2021 року, КНП «Липоводолинська ЦРЛ» за №01-12/846 від 02 грудня 2021 року повідомила, що станом на 02 грудня 2021 року медичну документацію ( медичну картку амбулаторного хворого ф. №025/о та медичну карту стаціонарного хворого ф. №003/о) на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в закладі не знайдено ( а.с. 83, 162 том 1). Позивачем оригіналу суду надано не було.

Позивач вважаючи заповіт недійсним, зокрема посилалався на те, що на момент вчинення заповіту матері було 90 років, у неї були вади здоров`я, вона мала поганий зір, а отже вважав, що вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, не була спроможна приймати рішення про вчинення заповіту.

Зазначені обґрунтування позивача є припущеннями та недоведеними належними та допустимими доказами, і судом не беруться до уваги.

Щодо посилання позивача, що ОСОБА_4 до м. Харкова було перевезено силоміць, суд зазначає наступне.

Відповідно до копії заяви засвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Канавець С.В. , зареєстрованої в реєстрів за №435, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджує, що вона добровільно прийняла рішення про переїзд на постійне місце проживання до квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , та не заперечує проти реєстрації її постійного місця проживання за вказаною адресою в м. Харкові, проведення догляду за нею. ( а.с. 206 том 1).

Також дане підтверджується записом, що міститься на диску в матеріалах справи, на якому 22 червня 2018 року зафіксовано, розмову працівника поліції та ОСОБА_4 , яка стверджує, що їй добре, вона нічого не потребує, не заперечує проти зустрічі з сином ОСОБА_22 .

Обов`язок доказування обставин покладається на кожну із сторін спору, заявляючи позов про визнання заповіту недійсним, саме позивач мав би довести належними, допустимими та достатніми доказами те, що заповіт ОСОБА_1 від 01 липня 2020 року було складено без вільного волевиявлення заповідача або особою, яка не мала на це права, або складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Щодо твердження позивача, що мати не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними в момент оформлення заповіту , суд зазначає наступне.

Позивачем в ході розгляду справи було заявлено клопотання про призначення по справі комплексної судово-медичної та посмертної судово-психіатричної експертизи та просив на вирішення судових експертів поставити наступні питання: 1) чи страждала ОСОБА_1 на психічні хвороби, які позбавляли її розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент оформлення заповіту на ім`я ОСОБА_1 , 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Харківського МНО Цимбал І.В., зареєстрованого в реєстрі під №№331/332, якщо так, то якими?; 2) чи усвідомлювала ОСОБА_1 , значення своїх дій і чи могла керувати ними в момент оформлення заповіту на ім`я ОСОБА_1 , 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Харківського МНО Цимбал І.В; 3) чи мала фізичні вади і чи страждала і якщо так, то якими хворобами страждала станом на 01 липня 2020 року ОСОБА_1 , які позбавляли її самостійно прочитати вголос текст заповіту та поставити свій підпис у заповіті від 01 липня 2020 року, посвідчений на ім`я ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Харківського МНО Цимбал І.В., зареєстрованого в реєстрі під №№331/332?; 4). Чи позбавлена була ОСОБА_1 , станом на 01 липня 2020 року, внаслідок похилого віку та слабкості можливості самостійно прочитати вголос текст заповіту та поставити свій підпис у заповіті; 5) Якщо ОСОБА_1 , станом на 01 липня 2020 року, у зв`язку із похилим віком та слабкістю не могла особисто прочитати вголос та підписати текст заповіту, то чи могла ця ж особа повідомити приватного нотаріуса, що посвідчував заповіт про прізвище, ім`я, по-батькові та місце проживання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , словами передати свою волю приватному нотаріусу щодо запрошення саме цих свідків, висловити своє доручення щодо вказаних свідків діяти в її інтересах при посвідченні заповіту, якщо так, то у який спосіб?; 6) чи відносяться «похилий вік» та «слабкість» до переліку хвороб або чи є вони фізичною вадою особи, якщо так, то до якої категорії хвороб чи фізичних вад вони відносяться?

Обов`язок доказування процесуальний закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема в спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення в справі експертизи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Посмертна судово-психіатрична експертиза це спеціалізована медична експертиза, яка визначає психічного стану померлої особи на певний момент часу, зокрема, чи була особа осудною, чи могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

За клопотанням позивача ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам « Державної установи « Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». .

Експертна установа звернулась до суду з повідомленням про оплату експертизи та надала рахунок на який необхідно було перерахувати кошти. Суд ознайомив позивача з даним клопотанням, проте у зв`язку з неоплатою посмертної судово психіатричної експертизи, дану цивільну справу було повернуто до суду без виконання.

Отже, позивач ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом, не оплатив проведення експертною установою посмертної судово психіатричної експертизи та не надав інші докази на підтвердження своєї позиції, а саме, що ОСОБА_4 під час складання заповіту 01 липня 2020 року не мала на це волевиявлення , не розуміла свої дії та не керувала ними.

Щодо укладення оспорюваного заповіту суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.

Згідно зі ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253цього Кодексу).

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі №756/14304/15-ц (провадження № 61-11896 св18) зроблено висновок по застосуванню ч. 2 ст. 1257 ЦК та вказано, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

В пункті 8 зазначеної постанови Пленуму роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, слід дійти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, при складенні заповіту 01 липня 2020 року було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В.

Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 551/335/18 зазначив, зокрема, що заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Позивач зазначає, що приватний нотаріус, під час посвідчення заповіту, не перевіряла належним чином обставин та умов вчинення нею нотаріальних дій та покладалася на відповідача ОСОБА_1 , у заповіті не зазначено чому саме слабкість позбавляє фізичну особу поставити свій підпис, який не несе великого фізичного навантаження. Крім того, ОСОБА_1 , яка не могла самостійно пересуватись, практично не бачила, страждала на глухоту, не зверталася до приватного нотаріуса Цимбал І.В., оскільки не могла фізично це зробити внаслідок фізичних вад і наявних хвороб. Відповідно за її наміри скласти заповіт вчиняв дії відповідач, як заінтересована у цьому особа. Заповідач ОСОБА_1 особисто не писала заповіту та не складала його за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Приватний нотаріус Цимбал І.В. зазначила, що вона склала та записала текст заповіту зі слів ОСОБА_1 . Слів «на прохання ОСОБА_1 », у тексті заповіту від 01 липня 2020 року, немає.

Згідно ч.ч. 1,2,3, ст. 44 Закону України « Про нотаріат» , під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України « Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства.

Пунктом 6. Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено, у разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Згідно п. 1,2 Глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Відповідно до п. п. 5, 6 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Дослідивши текст заповіту від 01 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотарільного округу Цимбал І.В., яким ОСОБА_4 все своє майно заповідала ОСОБА_2 , суд зазначає наступне. У тексті заповіту на виконання вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зазначено, що в зв`язку з похилим віком і слабкістю ОСОБА_1 не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту. За її дорученням, на її прохання та в присутності нотаріуса, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та підписаний ОСОБА_9 . Свідкам та особі, що підписує заповіт замість заповідача , нотаріусом розс`яснено положення ст. 1255 ЦК України щодо нерозголошення відомостей про факт складення заповіту та його зміст до відкриття спадщини. Заповіт складений та записаний нотаріусом , зі слів ОСОБА_4 за адресою її проживання: АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 похилого віку і слабка, не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за її дорученням, та у присутності нотаріуса, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та підписаний ОСОБА_9 . Особи заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_9 , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса , встановлено , її дієздатність перевірено, при цьому засвідчено справжність підпису ОСОБА_9 , яка розписалась за заповідача. У зв`язку з похилим віком і слабкістю, заповіт складено та посвідчено на дому у ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували твердження позивача, щодо неправомірних дій осіб присутніх при посвідчення заповіту та недотриманні вимог законодавства приватним нотаріусром при посвідченні заповіту ОСОБА_4 01 липня 2020 року, при його складенні було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В. як вбачається із тексту самого заповіту, особи заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_9 , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса , встановлено , її дієздатність перевірено.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України « Про нотаріат», нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, яким в ході посвідчення заповіту стало відомо про наявність раніше складеного заповіту, повідомляють про вчинену нотаріальну дію державний нотаріальний архів чи нотаріуса, виконавчий комітет органу місцевого самоврядування, де зберігається примірник раніше посвідченого заповіту. Викладене стосується і державного нотаріуса, який одержав на зберігання заповіт, посвідчений однією із посадових осіб, перелічених у статті 40 цього Закону.

Позивач стверджує, що нотаріусу було відомо про наявність заповіту від 11 листопада 2013 року, але остання не повідомила приватного нотаріуса чи державний нотаріальний архів про вчинення нею нотаріальної дії, якою скасовується попередній заповіт, при цьому ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що приватному нотаріусу Цимбал І.В., яка посвідчувала заповіт його матері 01 липня 2020 року , було провідомлено останньою, під час складання заповіту, про існування попереднього заповіту.

Таким чином, позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту складеного 01 липня 2020 року недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, а отже суд дійшов до висновку про відсутність підстав визнати даний заповіт недійсним.

В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт складений 01 липня 2020 року зареєстрований у реєстрі №№331, 332 по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 було складено заповіт 18 жовтня 2008 року , яким остання на випадок її смерті: належний їй на праві власності автомобіль Toyota Corolla заповідала ОСОБА_1 , усе інше майно, що буде належати їй на день її смерті , де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалося, а також все те на що вона за законом матиме право , заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожному . Крім того, нею ж було складено заповіт 11 листопада 2013 року, яким вона на випадок своєї смерті призначила спадкоємцем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 1254 ЦК України, заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Щодо посилання позивача, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 , заволодіти якою шахрайським шляхом має намір відповідач, була придбана ним за його власні кошти та для проживання його сім`ї, проте з метою уникнення ризиків, її було оформлено на матір ОСОБА_4 , яка лише формально виступила покупцем, при цьому жодних коштів за неї не сплачувала і взагалі ніякого відношення не квартир не мала, суд оцінивши вищевказане зазначає, що питання належності квартири за адресою: АДРЕСА_4 , не є предметом даного позову, предметом позову є визнання заповіту від 01 липня 2020 року недійсним, а тому питання належності квартири дослідженню не підлягає.

На твердження позивача на неправильність дати народження ОСОБА_2 , а саме, що останній народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не 15 червня 1958 року, суд зазначає, що ОСОБА_2 до суду було надано копію паспорта серії НОМЕР_5 , виданого Дружківським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області 06 серпня 2016 року, де дата та місце народження відповідача вказана ІНФОРМАЦІЯ_3 с. Московське Липоводолинського району Сумської області ( а.с. 114 том 1). Окрім цього, його особу було встановлено в судовому засіданні в Богодухівському районному суді Харківської області - 29 листопада 2021 року.

Також, суд дослідивши надані сторонами документи, а саме: акт від 07 вересня 2018 року, довідку Управління соціального захисту населення Липоводолинської районної державної адміністрації №1543 від 07 липня 2020 року, довідка Липоводолинського територіального центру соціально обслуговування ( надання соціальних послуг) №409 від 21 грудня 2018 року, рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 09 січня 2015 року, витяг з ЄРДР №0004710 від 01 грудня 2018 року, витяг з ЄРДР №0002621 від 07 липня 2018 року, ухвалу Дзержинського районного су м. Харкова від 01 листопада 2018 року, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 березня 2019 року, інформації по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0002621 від 07 липня 2018 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ст.. 356 КК України, витяг з ЄРДР № 0000094 від 28 вересня 2020 року, витяг з ЄРДР за № 0000046 від 25 лютого 2020 року, довідку ТОВ « Адоніс Сервіс» №53 від 07 грудня 2020 року, довідку ТОВ « Адоніс Сервіс» №52 від 07 грудня 2020 року, довіреність від 06 березня 2020 року, клопотання про застосування позовної давності та клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву до Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2020 року, відзив на позовну заяву до Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року, рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 31 травня 2013 року, заяву повідомлення ОСОБА_1 до Шевченківського ВП ГУНП у Харківській області від 12 травня 2020 року, вважає їх неналежними доказами по справі, оскільки відповідно до ст. 77 ЦПК України, обставини, що в них зазначаються, не містять інформації щодо предмету доказування.

За вказаних підстав суд приходить до висновку, що позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, та не доведено, що оспорюваний заповіт ОСОБА_4 був підписаний у стані, коли особа не розуміла наслідків складення та підписання такого документу та відповідно заповіт не відповідає дійсній волі спадкодавця, вчинений під тиском ОСОБА_2 , а отже суд дійшов до висновку про відсутність підстав визнати даний заповіт недійсним.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що поведінка позивача призвела до тривалого розгляду справи, яка перебувала в провадженні суду майже чотири роки.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 129 Конституції України розумні строки розгляду справи є однією з основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

А отже, захист прав фізичних та юридичних осіб, а також інтересів держави, крім іншого забезпечується своєчасним розглядом справ.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Статтею 3 ЦПК України гарантовано кожній особі право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зазначене право особа може реалізувати в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового розгляду.

Пунктом 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» визначено, що судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів із метою неухильного дотримання процесуальних строків.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи та враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

По перше, у справі, за клопотанням позивача, було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі було зупинено майже на рік, при цьому через неоплату її останнім, справу було повернуто до суду без виконання.

По друге, позивачем неодноразово надавались до суду заяви про відкладення розгляду справи ( 03.10.2023, 28.08.2024, 23.09.2024, 11.02.2025, 11.03.2025, 05.05.2025, 04.06.2025) у зв`язку з тим, що він не має можливості взяти участь у судовому засіданні, так як у зв`язку з військовим станом перебуває за межами м. Києва. При цьому, останньому надавалась можливість участі у розгляді справи в режимі відеоконференції з приміщення Дарницького районного суду м. Києва та він не був позбавлений можливості заявити клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції з власних засобів, або з приміщення будь якого іншого суду, найближчого до його місця перебування, залучити до участі у справі представника, проте останній таким правом не скористався.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Таким чином, суд дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 , об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що останній на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, враховуючи те, що обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Усі письмові пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача та відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Згідно ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи викладене, суд скасовує заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2021 року.

Питання про розподіл судових витрат вирішується згідно з вимогами статті 141 ЦПК України.

Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, в силу вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати позивача не відшкодовуються за рахунок відповідача.

Відповідно до положень ст. ст.. 12, 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, справа розглянута в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 20, 202, 203, 215, 225, 1216, 1217, 1223, 1233, 1234, 1247, 1248, 1254, 1257, 1267 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 56, 57 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст. 5, 10-13, 43, 49, 51, 76 - 81, 83, 89, 141, 158, 259, 263-265, 268, 272-274, 354 Цивільного процесуального Кодексу України , суд -

В И Р І Ш И В

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Цимбал Ірина Валеріївна про визнання заповіту недійсним - відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2021 року, у виді заборони приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Молодчому І.О. видавати свідоцтво про спадщину у рамках спадкової справи № 44/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , за заповітом від 01 липня 2020 року складеному ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал Іриною Валеріївною в реєстрі під № 331, 332, та накладенні арешту на майно: земельну ділянку площею 3 га, кадастровий номер :02:03:0108, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Колядинецької сільської ради, Липоводолинського району Сумської області; земельну ділянку площею 0.31 га, кадастровий номер :02:03:0135, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Колядинецької сільської ради, Липоводолинського району Сумської області; земельну ділянку площею 0.1837 га, кадастровий номер :02:03:0198, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Колядинецької сільської ради, Липоводолинського району Сумської області.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 11 липня 2025 року.

СУДДЯ