Справа № 953/2255/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2025 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Демченко С.В.,
секретар судового засідання Кошова О.В.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дітей,
10 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся засобам «Електронний суд» до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив:
- встановити факт самостійного утримання та виховання дитини ОСОБА_3 батьком ОСОБА_1 ;
- встановити факт самостійного утримання та виховання дитини ОСОБА_4 батьком ОСОБА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 3196 гривень, щомісячно, починаючи з 01 березня 2025 року;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 березня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 17 лютого 2001 року перебуває у шлюбі з відповідачкою, який зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 82. Від цього шлюбу сторони мають двоє дітей: малолітнього сина - ОСОБА_3 та повнолітнього - ОСОБА_4 , який є студентом 3 курсу денної форми навчання Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Зазначив, що відповідачка з березня 2022 року перебуває за кордоном та з того часу ухиляється від виконання покладених на неї батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Станом на день звернення до суду з відповідною позовною заявою діти мешкають разом з позивачем та повністю перебувають на його утриманні та вихованні. На підставі викладеного, з метою непорушення прав та інтересів дітей, прав та інтересів позивача як батька, який самостійно здійснює виховання та утримання дітей, позивач просить встановити факт самостійного виховання і утримання дітей та стягнення аліментів на їх утримання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.
07 квітня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила що не заперечує щодо задоволення позову у частині встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьком ОСОБА_1 . З приводу вимоги позивача про стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 3196 гривень заперечувала та просила встановити розмір аліментів у сумі 1598 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з неї аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 50% прожиткового мінімуму заперечувала. Зазначила, що наразі вона мешкає у Швейцарській Конфедерації. У неї діагностовано онкологічне захворювання та призначено відповідне лікування, на що вона витрачає значні кошти. З огляду на ці обставини вона не може виконувати свої батьківські обов`язки щодо утримання та виховання дітей. Посилалась на те, що її син ОСОБА_4 є повнолітнім та має можливість працювати та забезпечувати себе сам.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
28 травня 2025 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення по справі, до яких долучено характеристику на ОСОБА_3 .
Позивач у судовому засіданні уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд: встановити факт самостійного утримання та виховання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьком ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1598 гривень, який визнала відповідачка, а також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 50% прожиткового мінімуму.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності.
Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов до такого висновку.
Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17 лютого 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції в м. Харкові, актовий запис № 82 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 17 лютого 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції в м. Харкові.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09 листопада 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 01 грудня 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції вбачається, що сторони по справі є батьками повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 03 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .
До матеріалів справи долучені довідки з КНП «Міська дитяча поліклініка № 23» ХМР, зі змісту яких вбачається, що 17 жовтня 2024 року та 09 січня 2025 року був праведний огляд у лікаря педіатра малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З долученої до матеріалів справи виписки з АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на картковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_4 у період часу з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2024 року були перераховані грошові кошти.
Відповідно до копії студентського квитка серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання.
З наданої відповідачкою до матеріалів справи довідки та нотаріально засвідченого її перекладу вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 22 травня 2024 року має діагноз інвазивна карцинома молочної залози та протокова карцинома.
Зі змісту вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходить онкологічне лікування в лікарні Лангенталь.
Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , суд виходить з такого.
Положеннями ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ №789-ХІІвід 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондує конституційному обов`язку батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.
Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).
Приписами ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.
Суд встановив, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні. Зазначені обставини також не заперечуються відповідачкою.
При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі за вибором позивача, з яким проживає дитина, у силу вимог ч. 3 ст. 181 СК України.
При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що майновий стан батьків, той факт, що відповідачка має онкологічне захворювання та проходить лікування, її обов`язок брати участь в утриманні своєї дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши докази, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням позиції відповідачки, яка не заперечувала щодо стягнення з неї аліментів на малолітнього ОСОБА_5 у розмірі 1598 грн. щомісячно, та позиції позивача, який погодився на вказаний розмір аліментів, суд дійшов висновку, про можливість задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідачки на користь позивача на утримання неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1598 грн.
Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з 01 березня 2025 року.
За змістом ч. 1 ст. 191, ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.
Позивач не надав суду належних доказів вжиття ним заходів щодо утримання аліментів на утримання дитини та ухилення відповідачки від їх сплати, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1598 грн щомісячно, починаючи з 10 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Вирішуючи питання про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд виходить з такого.
Частиною першою статті 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Згідно з ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів на повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, необхідно враховувати також вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.
У судовому засіданні позивач вказав, що повнолітній ОСОБА_1 навчається у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, на бюджетній формі, стипендію не отримує, має місце проживання у гуртожитку, але, оскільки в умовах війни там небезпечно, батько винаймає для нього квартиру у місті Києві. Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідачки аліментів ґрунтуються на потребах оплачувати, зокрема оренду квартири для повнолітнього ОСОБА_1 у м. Києві, вартість проїзду до навчального закладу, а також вартість харчування.
Суд звертає увагу на те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що станом на день звернення до суду повнолітній ОСОБА_4 здобуває освіту у навчальному закладі КНУ імені Тараса Шевченка, доказів на підтвердження розміру витрат, які позивач несе у зв`язку із навчанням повнолітнього сина, зокрема вартості навчання, підручників та інших речей, які є необхідні для повнолітнього сина у контексті здобуття вищої освіти.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на вищевикладене, аналізуючи норми права чинного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини, дослідивши надані сторонами докази, враховуючи те, що позивач не надав суду жодного доказу та не вказав про існування доказів, які б вказували на потребу в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, не підлягають задоволенню.
Розглядаючи позовні вимоги про встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьком ОСОБА_1 , суд виходить з такого.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
У справі, яка є предметом розгляду, позивач просить встановити факт самостійного утримання та виховання дітей.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті, а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання та утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Нормами СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У цій справі позивач просить суд установити факт самостійного утримання та виховання ним дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дітей.
Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Суд бере до уваги, що у даному випадку між сторонами існує спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який розглядається з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Позивач, звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, не надав суду висновок з органу опіки та піклування щодо розв`язання спору у цій справі, з клопотанням про залучення органу опіки та піклування як третьої особи та зобов`язання останніх надати відповідний висновок не звертався.
Суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може бути самостійною вимогою, а є однією з обставин, що встановлюється при розгляді спорів між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, наприклад щодо позбавлення батьківських прав, тощо.
Окрім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_4 є повнолітньою, дієздатною особою. При цьому позивач, звертаючись до суду з відповідною позовною вимогою, жодним чином не обґрунтував правову підставу для заявлення вимоги щодо встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини ОСОБА_4 позивачем.
За таких обставин позов в цій частині не підлягає задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень.
Судові витрати, сплачені позивачем за вимоги немайнового характеру - встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 279, 430 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1598 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім) гривень, щомісячно, починаючи з 10 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення у частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. на користь держави.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 11 липня 2025 року.

Суддя С.В. Демченко