Cправа № 563/241/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Литвинчук Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом вказуючи, що 11 липня 2019 року АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 , у електронній формі, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», уклали договір про надання кредиту № 491007528, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надано позичальнику кредит безготівковим шляхом у сумі 37 874,47 грн. на споживчі потреби з відсотковою ставкою 32 % (строк кредиту - 60 місяців). В свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. 22 лютого 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ФОРТ» було укладено договір факторингу, за умовами якого, права вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». В подальшому, 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги до відповідача за кредитним договором від 11 липня 2019 року перейшли до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Станом на 23 лютого 2021 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 54 968,4 грн. (тіло кредиту - 37 315,06 грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом - 15 653,34 грн.), які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати.

Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року провадження у справі було відкрито та визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01 квітня 2025 року від представника відповідача, адвоката Столярчук Т.П., яка діє на підставі ордеру серії ВК № 1120622 від 28 лютого 20252 року, до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач позовних вимог не визнає, так як здійснював оплату за кредит. Звертає увагу, що доданий до матеріалів справи розрахунок складений 22.02.2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», яке станом на 22.02.2021 року не мало права вимоги до відповідача за кредитним договором № 491007528 від 11.07.2019, тому жодних розрахунків здійснювати не могло (станом на вказану дату таке право було закріплене за ТОВ «ФК Форт»), тому вважає такий доказ неналежним. Також, згідно наданої виписки по рахунках з 11.07.2019 по 22.02.2021 роки загальна сума платежів, де платником вказано ОСОБА_1 становить 61 282, 40 грн. Крім того, терміном повернення кредиту вказано 12.07.2024 рік, однак жодних розрахунків з 23.02.2021 року по 12.07.2024 року суду не надано. А відтак, позивачем не надано належних детальних розрахунків щодо заборгованості відповідача. Зважаючи на зазначене, вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, а вартість правничих послуг в розмірі 9 200,00 грн - завищеною.

08 квітня 2025 року від представника ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» до суду надійшла відповідь на відзив, у якій просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі та посилаючись на практику Верховного Суду, наголошував, що неправильний розрахунок заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні позову. З виписки по особовому рахунку Відповідача можна побачити що такий виконував платежі по Кредитному договору, що свідчить про правомірність цього правочину. Вказував, що розрахунок заборгованості був наданий саме Банком, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», жодним чином його не редагував та не проводив нарахування за користування кредитом.

ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» явки свого представника в судове засідання не забезпечено, в раніше поданих до суду зверненнях просив справу розглядати без їхньої присутності.

Відповідач в судове засідання не прибув, натомість від його представниці, адвокат Столярчук Т.П. 16 липня 2025 року до суду подано письмову заяву, в якій вона просила справу розглядати без їхньої участі та вказала про часткове визнання відповідачем позову. Крім того, при ухваленні судом рішення просила врахувати те, що позивачем було безпідставно зараховано та включено до суми заборгованості 2 000 грн. штрафу, що не передбачалося умовами договору. Також просила зменшити розмір витрат на правову допомогу, вважаючи їх такими, що не відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та критерію розумності їхнього розміру.

Враховуючи позицію сторін та комплексно дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 11 липня 2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), укладено угоду про надання кредиту № 491007528 на таких умовах: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту 37 874,47 грн., процентна ставка - 32,00 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 60 місяців. Дата повернення кредиту 12 липня 2024 року. Кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 630767055 від 31.10.2017 року. Спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».

Невід`ємною частиною договору є Тарифи, що розміщені на сайті банку: www.alfabank.com.ua.

До матеріалів справи також додано: Анекету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк»; Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною Угоди, в якому визначено: складові загальної вартості кредиту, графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за Угодою; паспорт споживчого кредиту, додаються (а.п. 5-7).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем та користування ними підтверджується Меморіальним ордером № 661100 від 12 липня 2019 року (а.п. 8) та виписками по особовим рахунким за період з 11 березня 2019 року по 22.02.2021 року (а.п. 25-32).

22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт» було укладено Договір факторингу № 1, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» відступило право грошової вимоги, в тому числі до відповідача за Кредитним договором № 491007528 від 11 липня 2019 року в загальній сумі 54 968,40 грн. (з яких: 37 315,06 грн. - залишок по тілу кредиту, 15 653,34 - Залишок по відсотках, 2000,00 - Залишок заборгованості за штрафними санкціями) - відповідно до Виписки з додатку до договору факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (а.п. 14). Додано також Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 22 лютого 2021 року до Договору Факторингу № 1 від 22.02.2021 року та Платіжне доручення № 35 від 23 лютого 2021 року, за яким ТОВ «ФК ФОРТ» сплатило АТ «АЛЬФА-БАНК» 14 235 001,00 грн. за право вимоги згідно договору факторингу № 1 від 22.02.2021 року (а.п. 15-16).

23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено Договір факторингу № 01-23-02/21, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги, в тому числі до відповідача за Кредитним договором № 491007528 від 11 липня 2019 року в сумі 54 968,40 грн. (з яких: 37 315,06 грн. - залишок по тілу кредиту, 15 653,34 - Залишок по відсотках, 2000,00 - Залишок заборгованості за штрафними санкціями), про що свідчить Виписка з додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (а.п. 22). Додано також Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 23 лютого 2021 року до Договору Факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року та Платіжне доручення № 129 від 23 лютого 2021 року, за яким ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» сплатило ТОВ «ФК ФОРТ» 13 235 000,00 грн. за право вимоги згідно договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року (а.п. 23-24).

Згідно розрахунку ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», станом на 22 лютого 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 54 968,40 грн. з яких: 37 317,06 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15 653,34 грн. відсотки та 2000,00 грн. штрафні санкції (а.п. 33).

Вказаний розрахунок стороною відповідача не спростовано, як і не надано доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документу. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документу, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України, визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно з ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань та не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки первісного чи попереднього кредиторів, ні на рахунки позивача, доказів протилежного стороною відповідача суду не надано. Крім того, позов визнано частково, без врахування штрафних санкцій, про що свідчить подана стороною відповідача письмова заява.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають до задоволення в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу та заборгованості за відсотками.

Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій, нарахованих в розмірі 2 000,00 грн., то вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з такого.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Відповідно до правової позиції ВС, що міститься у постанові від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22, касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Крім того, згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Так, позивачем, в тому числі на виконання ухвали суду від 16 квітня 2025 року, не було надано первісний розрахунок заборгованості по кредитному договору № 491007528 від 11 липня 2019 року. Водночас у Виписці з додатку до договору факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року та Розрахунку заборгованості позивача можна побачити, що станом на 22.02.2021 року нараховано, в тому числі, штрафні санкції 2 000,00 грн. за договором № 491007528.

На переконання суду, нарахування штрафних санкцій за Кредитним договором є безпідставним.

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість в загальному розмірі 52 968,40 грн., без врахування штрафних санкій в сумі 2 000,00 грн.

Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 2 917,82 грн. пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначено у ч. 4-6 вказаної статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5- 6 ст. 137 ЦПК України).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: Договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03 липня 2024 року (а.п. 34-35); Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2024 року, згідно з яким надані послуги оцінено в 9 200 грн. та Платіжною інструкцією № 4926 від 01 жовтня 2024 року про оплату згідно договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги на суму 9 200,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивач користувався правовою допомогою, поніс витрати на правничу допомогу, при цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України", Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зважаючи на вищезазначене, враховуючи ціну позову, а також те, що дії щодо підготовки позову у справі не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, крім того, стороною відповідача заявлено клопотання про зменшення витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, суд дійшов висновку про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 4 000 грн. буде відповідати розумності, виваженості та справедливості.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12-13, 19, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», ІКЮО: 40340222, місцезнаходження: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2, заборгованість за кредитним договором № 491007528 від 11 липня 2019 року, у розмірі 52 968 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 917 (дві тисячі дев`ятсот сімнадцять) грн. 82 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Сторони по справі:

позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», ІКЮО: 40340222, місцезнаходження: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя