ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/529/25
У Х В А Л А

"18" липня 2025 р. суддя Дарницького районного суд м. Києва Трусова Т. О., вивчивши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , представник заявника: ОСОБА_2 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

28.06.2025 ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , заявник), від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою окремого провадження, у якій просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 його батька ОСОБА_3 .

Заінтересованою особою у цій справі заявник зазначив Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, а метою встановлення факту - створення умов для реалізації права на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України»

Даючи оцінку предмету заяви ОСОБА_1 та наведених у ній обґрунтувань мети встановлення факту, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

За положеннями статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина перша статті 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а цивільне судочинство здійснюється у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Згідно з частиною сьомою цієї норми окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Аналогічне визначення поняття окремого провадження як виду непозовного цивільного судочинства наведене у частині першій статті 293 ЦПК України.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наведений у частині першій статті 315 ЦПК України, а частиною другою цієї норми визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З огляду на зазначене можна дійти висновку, що певний факт може бути встановлений в судовому порядку лише у разі, якщо він має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-ІІІ).

Згідно з нормою частини першої статті 8 Закону № 2235-ІІІ особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Водночас частиною сьомою цього Закону установлено, що громадянство України за територіальним походженням не набуває особа, яка відповідно до частини сьомої статті 9 цього Закону не приймається до громадянства України (крім випадку, передбаченого частиною восьмою статті 9 цього Закону), та особа, стосовно якої рішення про оформлення набуття громадянства України скасовано на підставі статті 21 цього Закону.

За приписами статті 21 Закону № 2235-ІІІ рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Як убачається зі змісту заявлених вимог, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 прибув в Україну у 2008 р., після чого навчався в різних навчальних закладах на території України, а у 2014 р. був документований паспортом громадянина України. Однак у подальшому на підставі висновку службового розслідування Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 06.04.2018 № 44/2018 його паспорт громадянина України визнаний таким, що оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, недійсним та таким, що підлягає вилученню та знищенню.

Дослідженням відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень в режимі повного доступу виявлено рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2021 в адміністративній справі № 640/6822/20, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2021, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування висновку Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві щодо визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню та знищенню, паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

Рішенням суду у цій справі установлено, що для оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_1 подав довідку УДМС України у Луганській області від 17.04.2014 № 1020 про реєстрацію його громадянином України за територіальним походженням, проте насправді він не звертався з клопотанням про оформлення набуття громадянства України, а вказана довідка не видавалась та є підробкою.

Отже ураховуючи, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства України внаслідок подання фальшивих документів унеможливлює набуття особою громадянства України за територіальним походженням, а зазначена обставина стосовно заявника встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлення факту постійного проживання на території України батька заявника не буде мати для нього жодних юридичних наслідків.

Окрім того 24.11.2024 набрав чинності Закон України № 3897-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України», який встановлює тимчасові обмеження для подання та розгляду заяв від громадян Росії для набуття громадянства України.

Відповідно до цього Закону прийняття та розгляд заяв про набуття громадянства України від громадян Російської Федерації припиняється до спливу 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

Це означає, що до кінця вказаного періоду громадяни Російської Федерації не можуть звертатися із заявами про набуття українського громадянства, окрім окремих категорій осіб, а на належність до таких категорій осіб ОСОБА_1 не посилається.

За наведених вище обставин заява ОСОБА_1 не підлягає судовому розгляду, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкриття провадження за даною заявою.

Керуючись статтями 2, 10, пунктом першим частини першої статті 186, статтями 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Ухвала підписана суддею 18.07.2025.