Справа № 161/1693/25
Провадження № 2/161/1640/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

при секретарі судового засідання Семеновій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Луцької міської ради,ліквідатора КП «Житлобуд-1» Жиліча Олександра Васильовича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СТИР-1» про визнання договору недійсним, визнання нерухомого майна об`єктом комунальної власності,-

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2025 року, позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Луцького МНО Зубенко Т.І. 08.11.2005 року за № 3185 між ліквідатором КП «Житлобуд-1» та ПФ «Антон»; визнати кімнату АДРЕСА_1 об`єктом комунальної власності Луцької міської ради.

Позов обґрунтовує тим, що05.05.1997 року на ім`я ОСОБА_1 було видано ордер на кімнату АДРЕСА_1 . В ордері на вселення вписано також і її сина ОСОБА_2 . З того часу вони постійно проживали і продовжують проживати в цій кімнаті по теперішній час. Гуртожиток передавався на баланс різним організаціям, проте це не порушувало їх інтересів, та до них ніхто не пред`являв ніяких претензій.

В 2017 році позивачам стало відомо про те, що в провадженні Луцького міськрайонного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до них про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та позбавлення права користування житлом шляхом виселення т зняття з реєстрації (справа №161/17440/16-ц). З матеріалів даної справи стало відомо про те, що ОСОБА_4 30.11.2006 року на підставі договору купівлі продажу, укладеного з ПФ «Антон» придбала у власність займане ними житло кімнату АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.08.2018 року (справа №161/7848/17-ц) було визнано недійсним договір купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1 , укладений між ПФ «Антон» та ОСОБА_5 30.11.2006 року. Постановою Волинського апеляційного суду від 06.05.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду від 30.08.2018 року без змін. Постановою Верховного Суду від 21.05.2020 року касаційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду від 30.08.2018 року та постанова Волинського апеляційного суду від 06.05.2019 року залишенні без змін.

В подальшому, рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.07.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до позивачів про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та позбавлення права користування житлом і зняття з реєстрації відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 06.09.2019 року.

Відомості з Державного реєстру прав на нерухоме майно інформацію про право власності ОСОБА_3 на кімнату АДРЕСА_1 . 18.12.2018 р. скасовані та виключені.

В подальшому позивачі звернулися з заявою до Луцької міської ради (через ЦНАП) про передачу їм у власність займаної кімнати. Первинно, гуртожиток по АДРЕСА_2 знаходився на балансі КП «Житлобуд-1».

На їх звернення була направлена відповідь від 17.08.2020 року, в якій вказано, що гуртожиток по АДРЕСА_2 в комунальну власність не передавався. Тому позивачам рекомендували звернутись в ОСББ «Стир-1», яке виконує функції управління, утримання та обслуговування гуртожитку.

На даний час власність на квартиру зареєстрована на ПФ «Антон», оскільки в судовій справі №161/7848/17-ц не визнавався недійсним договір купівлі- продажу кімнати АДРЕСА_1 , укладений між ПФ «Антон» та КП «Житлобуд-1».

В зв`язку з тим, що відповідачем Луцькою міською радою не вирішується питання про передачу в приватну власність кімнати АДРЕСА_1 , позивачі змушенні звертатися до суду з позовом про визнання недійсним договору та визнання квартири об`єктом комунальної власності.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2025 року позовну заяву було залишено без руху (а.с.29).

14.02.2025 року позивачем виконано вимоги ухвали суду та усунені недоліки заяви.

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 40).

17.03.2025 року представник відповідача Луцької міської ради Ірина Шепелюк подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Представник позивача зазначає, що гуртожиток, що знаходиться по АДРЕСА_2 до власності Луцької міської територіальної громади ніколи не передавався (а.с. 47-49). Позивачем не надано до матеріалів позовної заяви будь яких доказів того, що гуртожиток, який знаходиться по АДРЕСА_2 передано та прийнято комунальну власність Луцької міської територіальної громади. Будь-якого рішення законного власника гуртожитку (чи уповноваженої власником особи) або рішення суду стосовно передачі та гуртожитку та рішення відповідної місцевої ради про прийняття у власність Луцької міської територіальної громади гуртожитку, що знаходиться по вулиці Ковельській, місті Луцьку Луцькою міською радою не приймалося. Отже, вважають, що Луцька міська рада є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки спірне житлове приміщення не є комунальною власністю територіальної громади, на правовий режим гуртожитку не поширюються положення законодавства, що регулює процес приватизації державного житлового фонду, зокрема, вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тому, спірне приміщення не може бути приватизоване, відтак позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.04.2025 року клопотання представника позивачів - адвоката Кобилинського А.О. задоволено (а.с. 57-59).

Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Луцької міської ради,про визнання договору недійсним, визнання нерухомого майна об`єктом комунальної власностідо Луцької міської ради про визнання нерухомого майна об`єктом комунальної власності, в якості співвідповідача ліквідатора КП «Житлобуд-1» Жиліча Олександра Васильовича, та залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СТИР-1».

20.05.2025 року представником відповідача Луцької міської ради Романовою І.Л. подано до суду заяву про розгляд даної справи за відсутністю сторони відповідача, та зазначено, що Луцька міська рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачів (а.с. 68-69).

Ухвалою Луцького міськрайонного суд Волинської області від 02.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с. 72).

В судове засідання особи, які беруть участь в розгляді справи не з`явились, були повідомлені про дату та час розгляду справи належним чином. Представник позивачів, адвокат Кобилиський А.О., представник відповідача Луцької міської ради та представник третьої особи ОСББ «СТИР-1», кожен зокрема, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

У зв`язку з вищенаведеним, на підставі пункті 1 частини третьої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу за відсутності учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ордером від 05 травня 1997 року № 72 ОСОБА_1 , яка є позивачем по справі, було надано право на заняття кімнати № 8 в гуртожитку за адресою місто Луцьк, вулиця Ковельська, 1, Волинської області в складі 2 осіб (а.с. 7). В ордері на вселення вказано її сина ОСОБА_2 , який також є позивачем по справі. Протягом всього періоду проживання в кімнаті АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 проводила оплату за комунальні послуги, квитанції про оплату видавались із зазначенням її прізвища.

Згідно постанови Господарського суду Волинської області від 27 жовтня 2003 року по справі № 1/79-Б КП «Житлобуд-1» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено Жиліча О. В.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 27 вересня 2004 року по справі № 5/71-75 визнано за КП «Житлобуд-1» право власності на кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою: місто Луцьк, вулиця Ковельська, 1, Волинської області та зареєстроване Волинським обласним БТІ у встановленому законом порядку (а.с. 12).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 29 вересня 2005 року затверджено ліквідаційний баланс КП «Житлобуд-1». В цій же ухвалі зазначено, що гуртожитки, які належали КП «Житлобуд-1», не підлягають реалізації і будуть передані у комунальну власність відповідно до закону.

08 листопада 2005 року між КП «Житлобуд-1» та ПФ «Антон» було укладено договір купівлі-продажу (а.с. 12). Відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І., за реєстраційним номером 3185, КП «Житлобуд-1» в особі ліквідатора Жиліча О.В., передало майно у власність ПФ «Антон», а ПФ «Антон» прийняло майно у власність та сплатило за нього визначену грошову суму. Майно, що відчужилося за даним договором - кімната АДРЕСА_1 , площею 17 кв.м.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтями 127, 128, 129, 132 ЖК України передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства. Працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у відповідній редакції) було визначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження, виконує функції з управління та збереження майна банкрута, здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута, аналізує фінансове становище банкрута, виконує повноваження керівника, очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника юридичної особи-банкрута.

Відповідно до вищезазначеного Закону усі види майнових активів банкрута, які належать йому на праві власності чи повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які, в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Статтями 4 та 6 ЖК України визначено, що житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до статей 172, 327 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права і обов`язки через органи місцевого самоврядування, які управляють майном, що є у комунальній власності.

З огляду на наведене, суд доходить обґрунтованого висновку, що співвідповідач ОСОБА_6 , будучи призначеним Господарським судом Волинської області ліквідатором КП «Житлобуд-1» і виконуючи повноваження керівника підприємства-банкрута, зобов`язаний був передати кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 саме у комунальну власність.

Однак, як було встановлено судом, 08 листопада 2005 року між КП «Житлобуд-1» в особі ліквідатора Жиліча О.В. та ПФ «Антон» було укладено договір купівлі-продажу кімнати № 8 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, органом місцевого самоврядування та відповідною територіальною громадою, в межах якої перебуває зазначене нерухоме майно, являються Луцька міська рада та Луцька міська територіальна громада, відповідно.

У вказаному випадку порушено вимоги абзацу 2 частини першої статті 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», постанови Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3943 «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР», постанови Кабінету Міністрів України від 06 листопада 1995 року «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність житлового фонду», пункту 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

У відповідності до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 4, 6, 127-129, 132 ЖК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 172, 203, 215, 328 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Луцької міської ради,ліквідатора КП «Житлобуд-1» Жиліча Олександра Васильовича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СТИР-1» про визнання договору недійсним, визнання нерухомого майна об`єктом комунальної власності - задовольнити повністю.

Договір купівлі-продажу кімнати № 8 в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 , укладений 08 листопада 2005 року, між КП «Житлобуд-1» в особі ліквідатора Жиліча Олександра Васильовичата ПФ «Антон», - визнати недійсним.

Визнати, що кімната АДРЕСА_1 на праві комунальної власності належить Луцькій міській територіальній громаді в особі Луцької міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКППНОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКППНОМЕР_3 .

Відповідач: Луцька міська рада, адреса :43000, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, .

Співвідповідач: ліквідатор КП «Житлобуд» Жіліч Олександр Васильович, адреса: м. Луцьк, вулиця Ш. Руставеллі, 11/77, РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СТИР 1», адреса: м. Луцьк, вул. Ковельська, буд. 1, .

Повний текст рішення складено 16 липня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова