Справа № 183/2310/25
№ 2/183/2846/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2025 року місто Самар Дніпропетровської області
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Зозулі В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності на нежитлове приміщення, суд -
Позивачі звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, у якій з урахуванням уточнень просять визнати за кожним із позивачів право власності на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20 кв.м, житловою площею 26,1 кв.м.
В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.04.1994 р., реєстровий номер №3219, виданого Фондом комунального майна згідно із розпорядженням № 3281 від 11.04.1994р. ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві спільної, сумісної власності квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20 кв.м. Внаслідок збройної агресії РФ проти України та активних бойових дій на території міста м.Сіверськодонецьк, Луганської області, будинок позивачів було пошкоджено. 23.10.2023 року з метою отримання компенсації за знищене/пошкоджене майно, позивачі повідомили про пошкодження їхнього житла. Листом за № 865 від 23.10.2023 року «про пошкоджене/знищення майно та включення до переліку майна, що підлягає обстеженню» відповідач повідомив, що визначення ступеня зруйнованості та подальшої компенсації за житло можливо після її обстеження. Також було зазначено, що обов`язковою умовою отримання компенсації є його реєстрація в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Було рекомендовано звернутися до будь-якого ЦНАП на території України. 13.12.2023 року позивачі, з метою реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно звернулися до державного реєстратора виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У реєстрації права власності на квартиру було відмовлено, тому як відомості у реєстрі прав власності відсутні, а документі інвентаризаційної справи на квартиру залишилися перебувати тимчасово окупованій території м.Сіверськодонецьк. Іншого способу захисту права власності позивачів, ніж як звернення із даним позовом, на даний момент не існує, тому позивачі просять суд позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач відзив на позов не подав.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження.
26 травня 2025 року ухвалою суду прийнятий уточнений позов та продовжене підготовче провадження у справі.
Ухвалою суду від 09 червня 2025 року закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду.
Представник позивачів - адвокат Руда О.О. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом по справі встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.04.1994 року Фондом комунального майна згідно із розпорядженням № 3281 від 11.04.1994 року належить на праві спільної, сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20 кв.м, житловою площею 26,1 кв.м. Вказана квартира була передана у власність позивааів на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; право власності на зазначену квартиру зареєстроване за позивачами Сєвєродонецьким міським БТІ і внесено в реєстраційну книгу за №615 від 20.04.1994 року.
23 жовтня 2023 року з метою отримання компенсації за знищене/пошкоджене майно, позивачі направили до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області повідомлення про знищення/пошкоджене житло та зазначила, що: 05.03.2022 року невстановленими особами з числа збройних сил російської федерації, здійснено обстріл будинок АДРЕСА_2 . В результаті чого, будинок отримав пошкодження. В даному будинку знаходиться квартира АДРЕСА_3 , яка належить позивачу на праві сумісної власності.
Листом від 23.10.2023 року «про пошкоджене/знищення майно та включення до переліку майна, що підлягає обстеженню» № 865 відповідач повідомив, що визначення ступеню зруйнованості та подальшої компенсації за житло можливо після його обстеження. Також було зазначено, що обов`язковою умовою отримання компенсації є його реєстрація в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, рекомендовано звернутися до будь-якого ЦНАП на території України.
13 грудня 2023року позивачі, з метою реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно звернулися до державного реєстратора виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Через відсутність реєстрації права власності у ДРРП 0 позивачі не мають можливості на сьогоднішній день реалізувати свої права співвласників, через що вимушені звернутися до суду з позовом.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 5 ЦК України - визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Так, статтею 86 ЦК України (1963 року) визначено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність» цим Кодексом, іншими законодавчими актами.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЗУ «Про власність» (1991 року), громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.
А згідно із вимогами ст. 128 ЦК України (1963 року) - право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Разом з тим, Верховний Суд України у постанові від 18.02.2015 по справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Пункт 5 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин.
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20 кв.м, житловою площею 26,1 кв.м., право власності на яку зареєстроване у встановленому законом порядку станом на 20 квітня 1994 року.
В той же час на сьогоднішній день за відсутності відповідних підтверджень зареєстрованого права власності відповідним БТІ - позивачі позбавлені можливості, як зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку на сьогодні так здійснити інші дії, стосовно майна, що належить їм.
Статтею 357 ЦК України - визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
В судовому засіданні встановлено, що між співвласниками вказаного нерухомого майна спору щодо часток немає, а тому частки вважаються рівними, тобто по 1/3 частині кожного: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, вимоги про визнання за кожним із позивачів права власності на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,20 кв.м, житловою площею 26,1 кв.м. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,2 кв.м. житловою площею 26,1 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,2 кв.м. житловою площею 26,1 кв.м.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,2 кв.м. житловою площею 26,1 кв.м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачами в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації як ВПО: АДРЕСА_4 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації як ВПО: АДРЕСА_4 , електронна пошта:відсутня місця реєстрації: АДРЕСА_4 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Позивач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації : АДРЕСА_5 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Відповідач: Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області (, адреса місця реєстрації: бул.Дружби Народів, будинок 32, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400; електронна пошта: ).

Повний текст рішення складений і підписаний 14 липня 2025 року.

Суддя І.Г.Дубовенко